Nej!
Kom och hämta din son. Men du kan inte ge tillbaka nåt barn till mig.
För jag har inget.
- Vad har du ihop med henne? - Hon är min syster.
Du gick bakom ryggen på mig. Du är en skam för hela Borkasläktet.
Vad ska jag göra?!
Jag bryr mig inte om vad du gör. Du är inte mitt barn.
Mattis!
Jag flyttar ut i skogen nu. Jag kan inte bo i Borkafästet längre.
- Vart ska du ta vägen? - Till Borkagrottan.
Jag kommer till grottan.
Mattis tystnad är värre än hela världens skrik och gorm.
- Välkommen. - Tack.
Vi vet var människobarnen är.
Lilla människor...
Vittror!
Vi ska riva!
Kom!
Klösa, riva, slita!
Här!
Skynda!
Nej!
Det var inte länge vi rymde hemifrån. Här kan vi inte stanna.
Jag går inte tillbaka till Mattisborgen, det är säkert.
Vart ska vi ta vägen, då?
Vi kan bo i Björngrottan.
- Vad är det? - En stor grotta.
Inte lika stor som den här, men man kan bo där.
- Är det långt bort? - Ganska.
Den ligger uppe på berget ovanför älven, vid Glupafallet.
Det känns som att man kan se hela världen därifrån.
Då går vi dit.
Björngrottan... Heter den så för att det finns björnar där?
Bara på vintrarna. Då är det ett ide.
- Så de är inte där nu? - Det ska de inte vara.
Om inte nån har försovit sig rejält.
Hur kan du känna till det stället?
Mattis bodde där ibland om somrarna när han var liten.
Men han kommer inte komma och leta efter dig där nu, då?
Nej. Inte där och inte nån annanstans.
Voffor, voffor...
Voffor?
Va?
- Vad är detta för något? - Nä.
Ååh!
Voffor gör di på detta viset?
Vad äter de, egentligen?
Gamla människor.
Va?
Förr i tiden satte man ut gamla människor på stenar i skogen.
Och sen kom rumpnissarna och åt upp dem.
Du skojar.
Ja, det gör jag.
Jag vet faktiskt inte vad de äter.
Jag har aldrig sett dem äta.
Vill du hitta på nåt kul?
Ja.
Kasta, då! Kasta, då!
- Nu kommer den! - Kasta!
- Voffor gör di på detta viset? - Missar! Missar oss!
Missar! Missar oss.
En till gång! En till gång!
Vi ska göra igen.
- Bara att sikta. - Nu kommer den!
- Och rulla. - Nu kommer den!
Hej...
Hej!
- När är vi framme? - Snart.
- Är dina "snart" som dina "ganska"? - Va?
Du sa att Björngrottan låg "ganska" långt bort.
En hel dag är inte "ganska" långt bort.
Det är långt bort.
- Så när är "snart"? -"Snart" är snart.
Kommer vi fram idag?
Kanske inte, om du fortsätter att stå där och gnälla.
Så nu går vi.
Nu är vi nästan framme, men vi måste klättra sista biten.
Ta det försiktigt här.
- Jag tänkte inte direkt göra kullerbyttor. - Nej, men ändå.
Här är det.
- Det är vackrare än jag hade trott. - Jag vet.
Och det är vårt, alltihop.
Det är vårt tills björnarna kommer tillbaka.
Håll för öronen, Birk. Nu kommer mitt vårskrik.
- Vill du ha kött? - Visst.
Tack.
Nu blir det till att dricka källvatten. Och inget annat.
Vi blir inte feta.
Men vi dör inte av det heller.
Jag kommer att sova som en död i natt.
För det har varit en "ganska" lång dag.
Ja.
Tänker du sjunga?
- Vill du att jag sjunger? - Ja.
♪ Vargen ylar i nattens skog ♪
♪ Han ylar av hunger och klagan ♪
♪ Men jag ska ge'n en grisasvans ♪
♪ Sånt passar i vargamagar ♪
♪ Du varg, du varg, kom inte hit ♪
♪ Ungen min får du aldrig ♪
Mattis!
Mattis, jag är här!
Mattis!
- God morgon. - God morgon.
Fiskenät, slipsten...
- Jag ser att du vet vad vi behöver här. - Vi behöver mat.
- Och kunna försvara oss. - Vi kan göra pilbågar också.
Om jag får använda kniven.
- Bara du är rädd om den. - Det är klart jag är.
Kniven är det viktigaste vi har. Utan kniv klarar man sig inte i skogen.
- Vet du vad mer vi inte klarar oss utan? - Ja. Varandra.
Det också.
Men jag tänkte på nåt att hämta friskt vatten i.
- Vi har ju din flaska. - Den är på tok för liten.
Men du har tur, Birk Borkason, för jag vet var vi kan få tag på en hink.
- Lovis kallar den Hälsokällan. - Varför det?
Jag vet inte. Skalle-Per säger att han behöver det för sin mage.
Han tycker nog bara att det är roligt att skicka nån över halva skogen efter vatten.
Här är den.
Vänta, Birk.
Det här är en magisk plats.
Du kan inte bara närma dig källan hur som helst.
Hur ska jag närma mig den, då?
Det finns gamla riter som man måste följa.
Jag kan lära dig, om du måste komma hit ensam nån gång.
Det första du gör är att gå ner på alla fyra och krypa mot källan.
Sen ska du säga ditt namn baklänges tre gånger.
Birk... K... Krib...
Krib, Krib, Krib.
Och sen, mellan varje "Krib", ska du grymta högt som en gris.
Krib. Krib. [grymtar] Krib.
Mm.
Och sen ska du lyfta ena benet, som när en hund kissar.
- Är du säker på det här? - Helt säker.
Det är gamla, gamla riter.
Krib.
- Nu, din... - Nej! Nej!
- Nej, Krib Grisgrymtare! Sluta! - Vänta bara.
Jag måste vänta, annars kommer du aldrig ikapp mig, så långsam som du är.
- Jag kommer att lura dig en dag. - Du kan försöka.
- Vet du vad jag mer kommer att göra? - Vadå?
Låta dig säga det där namnet en gång till. Men bara en gång.
- Du menar Krib Grisgrymtare? - Just det.
- Nu har du sagt det. - Vi får väl se.
Krib Grisgrymtare.
Nu du!
Vänta bara!
Den Lovis skickar hit kommer inte att hitta någon hink.
Då får de ta med en annan. De har ändå rövat den.
Men vi är inga rövare och kommer aldrig att bli.
Då lånar vi den, så länge vi behöver. Lånare kan vi vara.
- Ska du inte fylla den? - Det kan vi göra i älven sen.
Det här blir en bra pilbåge.
Vi måste göra skålar också. Fem stycken ska vi ha.
Tack.
Sluta tälja nu och kom och ät.
Den måste ändå torka i några dagar.
Sen så ska jag göra bågsträngar och några pilar.
- Var rädd om kniven. - Det är klart jag är.
Jag kan hjälpa dig sen.
♪ Vargen ylar i nattens skog ♪
♪ Han vill, men kan inte sova ♪
♪ Hungern river hans vargabuk ♪
♪ Och det är kallt i hans stova ♪
♪ Du varg, du varg, kom inte hit ♪
♪ Ungen min får du aldrig ♪
Den kanske blir bra.
Ja, den tar vi.
Några av de här kanske skulle passa som pilar.
- Ah! - Vad händer?
- Vad händer? Hur är det med dig? - Jag högg mig.
Det blöder.
- Då får det blöda tills det slutar. - Nej, nej, nej. Inte med sånt.
Aj!
Vänta här.
- Vad är det där? - Groblad.
Det läker ihop såret och stoppar blodet.
Nu lägger jag på.
Så.
Jag kommer att trycka lite.
Så.
- Går det bra? - Ja.
Lovis lägger vitmossa på sår. Jag ska samla oss ett lager.
Ett, två...
Ja!
Och... nu!
Håll den, håll den. Håll den.
Ett, två, tre... Nu. Nu.
- Ja! - Ja!
Kom!
- Visst, jag kommer. - Ja, kom.
Så kallt var det väl inte?
Åh!
Nej!
- Vet du vad jag tror? - Nej, vadå?
Att den här sommaren
kommer jag att minnas så länge jag lever.
Jag också.
Det är lika bra att fortsätta.
Har vi sagt att vi ska ha fem skålar, ska vi ha fem skålar. Här.
- Har du kniven? - Nej.
- Var är den då? - Inte vet jag.
- Du hade den sist. - Hade jag visst inte.
Jo, det hade du. Ge hit den nu.
- Jag har ingen kniv. Hör du inte det? - Var har du gjort av den, då?
Var har du gjort av den? Du hade den sist.
Åh!
Den är inte härute.
- Kan du göra nånting ordentligt? - Jag har letat.
- Utan kniv klarar man sig inte i skogen. - Då skulle du tagit bättre hand om den.
- Jag skulle aldrig ha gett den till dig. - Du är en djävul som skyller på andra.
Du är dig lik, Rövardotter. Tror du är bättre än alla andra, gör aldrig fel.
- Och jag ska leva tillsammans med dig! - Det ska du slippa!
Din jävla skitstövel.
Lev ihop med din kära kniv om du kan hitta den.
Hoppas vittrorna tar dig!
Ronja!
Dumskalle.
Ronja!
Ronja?
Lugn.
Lugn. Vad är det som har hänt?
Birk!
Såg du björnen?
Jag jagade bort den, men den dödade fölet.
Hej. Hej...
Ja.
Vi hjälper dig.
Hämta vitmossan.
Hej... Ingen fara.
Ingen fara, vi tar hand om dig. Vi tar hand om dig.
- Vi tar hand om dig. - Här.
Tack.
Håll den.
- Vad gör vi nu? - Vi kan inte lämna henne här, bara.
Så vad gör vi?
Vi får aldrig upp henne till grottan, så var ska vi ha henne?
- Vi kan ha henne här tills såret har läkt. - Ja.
Kom här.
Hej.
Nu har du att äta. Ja.
Ja.
Bra. Bra.
- Birk... - Ja?
- Hämta en skål och ett rep. - Visst. Ta den här.
- Nu har vi ett husdjur. - Mm.
Vad ska hon heta?
- Lia. - Lia?
Mm, det ska hon heta.
Varför det?
För det är fint.
Och jag vill det.
Har det nånting att göra med Mattis?
Hans första häst hette så.
Det är ett bra namn.
Lia.
Märren som inte skulle dö.
- Och vi har fått mjölk igen. - Ja.
Tack, Lia.
Mm.
Hej då.
Synd att kniven skulle komma bort, bara.
Bra att den kom till rätta igen.
- Har du hittat den? - Ja. Den låg under veden.
- Vet du vad jag tänker på? - Nej.
Hur lätt allting bara kan förstöras, alldeles i onödan.
- Då får vi ta och akta oss för onödan. - Det ska nog gå bra.
Jag har alltid varit bra på att akta mig för saker.