Nej!
Kom og hent din søn.
Du kan ikke give mig et barn tilbage.
For jeg har ikke et.
- Hvad har I to haft for? - Hun er min søster.
Du gik bag min ryg.
Du er en skændsel for Borkaslægten.
Hvad skal jeg gøre?
Jeg er ligeglad. Du er ikke mit barn.
Mattis!
Jeg flytter ud i skoven nu. Jeg kan ikke blive i Borkafæstningen.
- Hvor tager du hen? - Til Borkagrotten.
Jeg kommer ud til grotten.
Mattis' tavshed er værre end alverdens skælden og smælden.
- Velkommen. - Tak.
Vi ved, hvor menneskebørnene er.
Lille menneske!
Skovhekse!
Vi vil rive!
Kom!
Kradse, rive, flænse!
Her.
Skynd dig!
Nej!
Det var ikke længe, vi stak af hjemmefra. Her kan vi ikke blive.
Jeg vil ikke tilbage til Mattisborgen. Det er helt sikkert.
Hvor skal vi så tage hen?
Vi kan bo i Bjørnegrotten.
- Hvad er det? - En stor grotte.
Ikke så stor som den her, men man kan bor der.
Er der langt?
Lidt langt.
Den ligger på bjerget ovenfor elven, ved Bratfaldet.
Det er, som om man kan se hele verden derfra.
Så tager vi derhen.
BASERET PÅ ASTRID LINDGRENS BOG
RONJA RØVERDATTER
Bjørnegrotten. Hedder den sådan, fordi der bor bjørne?
Kun om vinteren. Da er den et vinterhi.
Så de er der ikke nu?
De bør de ikke være. Medmindre en virkelig har sovet over sig.
Hvordan kender du til det sted?
Mattis boede der en gang imellem om sommeren.
Da han var lille.
Men han vil ikke lede efter dig der nu?
Nej.
Ikke der eller noget andet sted.
Hvorfor, hvorfor, hvorfor...
Hvorfor...
Hvad er det for noget?
Hvorfor gør I sådan?
Hvad spiser de egentlig?
Gamle mennesker.
Hvad?
Før i tiden satte man gamle mennesker på sten ude i skoven.
Så kom rumpenisserne og spiste dem.
Du laver sjov.
Ja, jeg gør.
Jeg ved ikke, hvad de spiser.
Jeg har aldrig set dem spise.
Skal vi lave noget sjovt?
Ja.
Kast nu! Kast nu!
Så! Nu kommer den!
Hvorfor gør de sådan?
Rammer forbi! Rammer forbi os!
En gang til!
Vi skal nok gøre det igen.
Bare sigte...
Nu kommer den! Nu kommer den!
...og trille.
Nu kommer den!
Hej.
Hej!
- Hvornår er vi der? - Snart.
- Er dit "snart" som dit "lidt"? - Hvad?
Du sagde, Bjørnegrotten lå "lidt" langt væk.
En hel dag er ikke "lidt" langt væk.
Det er langt væk.
- Så hvornår er "snart"? -"Snart" er snart.
Når vi frem i dag?
Måske ikke, hvis du skal stå der og brokke dig.
Så nu går vi.
Nu er vi der næsten. Vi må klatre det sidste stykke.
Vær forsigtig her.
Her vil jeg ikke slå kolbøtter.
Nej, men alligevel.
Det er her.
- Det er smukkere, end jeg troede. - Jeg ved det.
Og det hele er vores.
Det er vores, indtil bjørnene vender tilbage.
Hold dig for ørerne.
Nu kommer mit forårsskrig.
- Vil du have noget kød? - Ja.
Tak.
Fra nu af må vi drikke kildevand. Og ikke andet.
Vi bliver ikke fede.
Men vi dør heller ikke af det.
Jeg kommer til at sove som en sten.
For det har været en "lidt" lang dag.
Ja.
Vil du synge?
Vil du gerne have det?
Ja.
Ulven hyler i nattens skov
Han hyler, for sulten gnaver
En grisehale kan den få
Det mætter i ulvemaver
Du ulv, du ulv, kom ikke her
Mit barn, det får du aldrig
Mattis!
Mattis, jeg er her!
Mattis!
- Godmorgen. - Godmorgen.
Fiskenet, slibesten...
- Du ved, hvad vi har brug for. - Vi har brug for mad.
Og at kunne forsvare os.
Vi kan også lave flitsbuer.
Hvis jeg må bruge kniven.
- Bare du passer på den. - Selvfølgelig gør jeg det.
Kniven er det vigtigste.
Man kan ikke undvære en kniv i skoven.
- Ved du, hvad vi heller ikke kan undvære? - Ja. Hinanden.
Også det.
Men jeg tænkte på noget at hente vand i.
Vi har din flaske.
Den er alt for lille.
Men du er heldig, Birk Borkasøn, for jeg ved, hvor vi kan finde en spand.
- Lovis kalder den for Helsekilden. - Hvorfor det?
Det ved jeg ikke.
Skalde-Per siger, han har brug for det til sin mave.
Men han synes vist bare,
det er sjovt at sende nogen halvvejs gennem skoven efter vand.
Her er den.
Vent, Birk.
Det er et magisk sted.
Du kan ikke bare gå ned til kilden.
Hvordan skal jeg så gå ned til den?
Der findes gamle ritualer, man skal følge.
Jeg kan lære dig det. Hvis du nu skal alene herud.
Først skal du ned på alle fire og kravle hen til kilden.
Så skal du sige dit navn baglæns tre gange.
Birk...
K... Krib.
Krib, Krib, Krib.
Og mellem hvert "Krib" skal du grynte højt som en gris.
Krib... Krib... Krib.
Så skal du løfte det ene ben, som når en hund tisser.
- Er du sikker på det? - Helt sikker.
Det er ældgamle ritualer.
Krib...
- Nå, din... - Nej!
Nej, Krib Grisegrynt! Hold op!
Bare vent.
Jeg må vente.
Ellers indhenter du mig aldrig, så langsom, som du er.
- En dag narrer jeg dig. - Du kan jo prøve.
- Ved du, hvad jeg også vil gøre? - Hvad?
Lade dig sige det navn en gang til. Men kun én gang.
Mener du Krib Grisegrynt?
Lige præcis.
Nu har du sagt det.
Vi får se.
Krib Grisegrynt.
Nå!
Bare vent!
Den, Lovis sender hertil, vil ikke finde en spand.
Så må de tage en ny med.
De har jo røvet den.
Men vi er ikke røvere og bliver det aldrig.
Så låner vi den. Så længe vi har brug for den.
Vi kan være lånere.
- Skal du ikke fylde den? - Det kan vi gøre i elven.
Det bliver en god flitsbue.
Vi skal også lave skåle. Vi skal have fem.
Tak.
Hold op med at skære. Kom og spis.
Den skal tørre nogle dage.
Senere laver jeg buestrenge og pile.
Pas på kniven.
Det gør jeg.
Jeg kan hjælpe dig senere.
Ulven hyler i nattens skov
Han vil, men kan ikke sove
Sulten sender ham snart på rov
Det er koldt i hans hule
Du ulv, du ulv, kom ikke her
Mit barn, det får du aldrig
Den er vist god.
Ja, den tager vi.
Måske kan de her bruges til pile.
Hvad er der?
Hvad er der? Hvad er der galt?
Jeg ramte mig selv.
Det bløder.
- Så må det bløde, til det holder op. - Nej. Ikke med det.
Av.
Vent her.
Hvad er det?
Vejbred. Den læger såret og standser blodet.
Nu lægger jeg den på.
Sådan.
Nu presser jeg lidt.
Sådan.
- Klarer du den? - Ja.
Lovis lægger tørvemos på sår.
Jeg vil samle et lager til os.
En, to...
Ja!
Og nu!
Hold den.
En, to, tre...
...nu.
Ja!
Kom!
- Ja, ja, jeg kommer. - Ja, kom.
Så koldt er det vel ikke?
Nej!
Ved du, hvad jeg tror?
Nej.
At den her sommer...
...vil jeg huske, så længe jeg lever.
Også jeg.
Jeg fortsætter.
Har vi sagt, vi skal have fem skåle, skal vi have fem skåle.
Her.
- Har du kniven? - Nej.
- Hvor er den? - Det ved jeg ikke.
- Du havde den sidst. - Nej.
Jo. Giv mig den.
Jeg har ingen kniv. Kan du ikke høre?
- Hvor har du gjort af den? - Du havde den sidst.
Den er ikke herude.
Kan du gør noget rigtigt?
Jeg har ledt.
Man kan ikke undvære en kniv i skoven.
Så skulle du have passet på den.
Jeg skulle aldrig have givet den til dig.
Du er en djævel at give andre skylden.
Du ligner dig selv. Tror, du er bedst og aldrig begår fejl.
Og jeg skal bo sammen med dig!
Det slipper du for!
Dit dumme svin.
Bo sammen med din elskede kniv, hvis du kan finde den.
Gid heksene tager dig!
Ronja!
Kvajpande.
Ronja!
Rolig.
Hvad er der sket?
Birk!
Så du bjørnen?
Jeg jog den væk, men den dræbte føllet.
Hej. Hej...
Vi hjælper dig.
Hent tørvemosset.
Hej...
Bare rolig.
Bare rolig, vi tager os af dig.
Vi tager os af dig.
- Vi tager os af dig. - Her.
Tak.
Hold den.
Hvad gør vi nu?
Vi kan ikke efterlade hende her.
Hvad gør vi så?
Vi får hende ikke op til grotten.
Hvor skal hun være?
Hun kan være her, indtil såret er lægt.
Ja.
Hej.
Nu har du noget at æde. Ja.
Ja.
Fint.
- Birk? - Ja?
Hent en skål og et reb.
Ja. Tag den her.
- Nu har vi et husdyr. - Ja.
Hvad skal hun hedde?
Lia.
Lia?
Ja, det skal hun hedde.
Hvorfor det?
Fordi det er pænt.
Og det vil jeg have.
Har det noget med Mattis at gøre?
Det hed hans første hest.
Det er et godt navn.
Lia.
Hoppen, som ikke skulle dø.
- Og vi har mælk igen. - Ja.
Tak, Lia.
Farvel.
Men det var en skam, kniven forsvandt.
Godt, at den dukkede op igen.
- Har du fundet den? - Ja. Den lå under brændet.
- Ved du, hvad jeg tænker på? - Nej.
Hvor let alt kan ødelægges af ingen grund.
Så må vi passe på ingen grund.
Det skal nok gå.
Jeg har altid været god til at passe på.
Tekster af: Henriette Saffron