Ei!
Tule hakemaan poikasi. Minulle et voi palauttaa lasta.
Sillä sellaista ei ole.
Mitä teit tytön kanssa? - Hän on siskoni.
Toimit selkäni takana.
Olet häpeäksi koko Borkan suvulle.
Mitä haluat minun tekevän?
En piittaa tekemisistäsi. Et ole lapseni.
Matias!
Muutan metsään. En voi enää asua Borkanlinnoituksessa.
Minne aiot mennä? - Borkan luolaan.
Tulen luolaan.
Matiaksen vaitiolo on kauheampaa kuin kaikki maailman huutamiset.
Tervetuloa. - Kiitos.
Tiedämme, missä ihmislapset ovat.
Pienet ihmiset...
Ajattaroita!
Revitään.
Tule!
Revitään ja raastetaan.
Tässä.
Kiiruhda!
Ei!
Karkumatkamme kotoa ei kestänyt kauan. Emme voi jäädä tänne.
Matiaksenlinnaan en taatusti palaa.
Minne menemme?
Voimme asua Karhuluolassa.
Mikä se on? - Iso luola.
Ei näin iso, mutta asua siinä voi. - Onko se kaukana?
Jokseenkin.
Luola on vuoren huipulla joen varrella. Rutjankoskella päin.
Siellä tuntuu kuin näkisi koko maailman.
Mennään sinne.
PERUSTUU ASTRID LINDGRENIN KIRJAAN
RONJA RYÖVÄRINTYTÄR
Karhuluola. Onko siellä siis karhuja?
Vain talvella. Se on niiden talvipesä.
Eivätkö ne ole nyt siellä? - Eivät.
Ellei joku ole nukkunut aivan liikaa.
Miten sinä tiedät paikasta?
Matias asui siellä ennen kesäisin.
Pienenä.
Eikö hän tule etsimään sinua sieltä?
Ei.
Ei sieltä eikä muualtakaan.
Miksi?
Mikä se tämä on?
Miksi te noin teitte?
Mitä ne syövät?
Vanhuksia.
Mitä?
Ennen vanhaan vanhukset jätettiin kiville metsään.
Sitten kakkiaiset söivät heidät.
Lasket leikkiä.
Niin teen.
En tiedä, mitä ne syövät.
En ole nähnyt niiden syövän.
Tehdäänkö jotain lystiä?
Tehdään.
Heitä se!
Sieltä se tulee. - Heitä se!
Miksi he tekevät näin?
Huti se menee.
Vielä kerran.
Heitämme taas.
Tähdätään...
Nyt se tulee.
...ja vieritetään. - Sieltä se tulee.
Milloin olemme perillä? - Pian.
Onko "pian" sama kuin "jokseenkin"?
Mitä?
Karhuluola oli jokseenkin kaukana.
Päivän matka ei ole "jokseenkin kaukana".
Vaan kaukana.
Milloin on siis "pian"? - Pian on pian.
Pääsemmekö perille tänään? - Ehkä emme, jos seisot siinä kitisemässä.
Mennään.
Olemme melkein perillä. Loppumatka on kiivettävä.
Ole varovainen.
En aikonut tehdä kuperkeikkoja.
Mutta silti.
Täällä se on.
Täällä on kauniimpaa kuin odotin. - Tiedän.
Ja tämä kaikki on meidän.
Kunnes karhut palaavat.
Peitä korvasi, Birk.
Nyt kajahtaa keväthuuto.
Otatko lihaa? - Totta kai.
Kiitos.
Vastedes juomme lähdevettä. Emmekä mitään muuta.
Emme liho.
Mutta emme kuole siihen.
Nukun tänä yönä kuin kuollut.
Sillä päivä on ollut jokseenkin pitkä.
Aivan.
Laulatko?
Haluatko, että laulan?
Haluan.
Sudelle lepoa nälkä ei suo
Se ulvoo ja valittaa vain
Saparon sialta sille nyt vien
Peto hetken saa nuolla suutaan
Voi susi et tänne nyt tulla sä saa
Lastain et saa sä koskaan
Matias!
Matias, olen täällä!
Huomenta.
Kalaverkko, hiomakivi...
Tiedät, mitä tarvitsemme. - Tarvitsemme ruokaa.
Ja täytyy puolustautua.
Voimme tehdä jousen ja nuolia, jos saan käyttää puukkoa.
Vain jos pidät siitä huolen. - Toki pidän.
Puukko on tärkein esineemme.
Ilman puukkoa ei selviä metsässä.
Ja arvaa ilman mitä muuta. - Toisiamme.
Sitäkin.
Tarkoitin jotain, missä kantaa vettä.
Juomaleilisi.
Ihan liian pieni.
Sinulla kävi tuuri, Birk Borkanpoika. Tiedän, mistä saamme sangon.
Loviisa kutsuu tätä Terveyden lähteeksi. - Miksi?
En tiedä.
Kalju-Pietu sanoo tarvitsevansa tätä vettä vatsaansa.
Mutta hänestä lienee vain hauskaa, että joku hakee sitä metsän halki.
Täällä se on.
Odota, Birk.
Tässä paikassa on taikaa.
Ei lähteelle voi mennä noin vain.
Miten sitten?
On noudatettava muinaisia riittejä.
Voin opettaa ne, jos joudut joskus tulemaan yksin.
Käy ensin nelin kontin ja ryömi lähdettä kohti.
Sano sitten nimesi kolmesti takaperin.
Birk...
K... Krib...
Krib.
Ja sitten jokaisen "Kribin" välissä röhki kuin sika.
Nosta sitten jalkaa kuin pissaava koira.
Oletko varma? - Aivan varma.
Tämä on vanha riitti.
Senkin... - Ei!
Ei, Krib Sikaröhkijä. Lopeta!
Odotas vain.
Niin odotankin.
Muuten et saa minua koskaan kiinni, hidas kun olet.
Petkutan sinua vielä. - Voit yrittää.
Tiedätkö, mitä muuta? - No?
Saat sanoa sen nimen vielä kerran. mutta vain kerran.
Ai, Krib Sikaröhkijän?
Niin.
Nyt sanoit sen.
Saa nähdä.
Krib Sikaröhkijä.
Nyt kyllä...
Odotahan vain.
Kun Loviisa lähettää tänne jonkun, sankoa ei löydy.
He voivat tuoda toisen.
Sehän on ryövätty.
Me emme ole ryöväreitä, emmekä tule olemaan.
Lainataan sitä. Niin kauan kuin on tarvis.
Lainaajia voimme olla.
Etkö ota vettä? - Otetaan myöhemmin joesta.
Tästä tulee hyvä jousi.
Tehdään kulhojakin.
Viisi kappaletta.
Kiitos.
Lopeta veistely ja tule syömään.
Sen pitääkin kuivua pari päivää.
Sitten teen jänteen ja muutaman nuolen.
Pidä huolta puukosta.
Sehän on selvä.
Voin auttaa sinua.
Sudelle lepoa nälkä ei suo
Suden vatsa kun tyhjänä huutaa
Metsässä ulvoo ja valittaa vain
Lämpö lieden ei sudelle hohkaa
Voi susi et tänne nyt tulla sä saa
Lastain et saa sä koskaan
Tuo voisi sopia.
Otetaan se.
Näistä voi saada hyviä nuolia.
Mitä nyt?
Mitä nyt? Miten kävi?
Jalkaan osui.
Siitä vuotaa verta.
Antaa sen vuotaa loppuun. - Ei sitä.
Odota siinä.
Mitä tuo on?
Ratamo parantaa haavan ja tyrehdyttää verenvuodon.
Laitan sen nyt.
Noin.
Painan hieman.
Noin.
Oletko kunnossa? - Olen.
Loviisa panee haavoihin rahkasammalta.
Kerään sitä kaiken varalle.
Yksi, kaksi...
Ja nyt.
Pidä kiinni.
Yksi, kaksi, kolme...
Nyt.
Tule.
Minä tulen. - Tule.
Eihän se niin kylmää ole?
Ei!
Arvaa, mitä tuumin.
No?
Että tämän kesän -
minä muistan loppuikäni.
Niin minäkin.
Jatketaan vain.
Kun kerran on päätetty viidestä kulhosta, niin tehdään viisi.
Tässä.
Onko puukko sinulla? - Ei.
Missä se on? - En tiedä.
Se oli sinulla viimeksi. - Eihän.
Olipas. Anna se minulle.
Se ei ole minulla. Etkö kuule?
Minne laitoit sen? - Minne itse laitoit sen? Se oli sinulla.
Se ei ole täällä.
Etkö voi tehdä mitään kunnolla?
Olen etsinyt sitä.
Emme selviä ilman puukkoa. - Sinun olisi pitänyt huolehtia siitä.
Ei olisi pitänyt antaa sitä sinulle.
Varsinainen moukka syyttää toisia.
Tyypillistä. Luulet olevasi muita parempi. Ja sinun kanssasi on asuttava.
Ei tarvitse.
Hemmetin luupää.
Asu rakkaan puukkosi kanssa, jos löydät sen.
Ajattarat sinut viekööt!
Ronja.
Ronja!
Olinpa hölmö.
Ronja!
Ronja.
Rauhassa.
Mitä on käynyt?
Birk.
Näitkö karhun?
Ajoin sen matkoihinsa, mutta se tappoi varsan.
Autamme sinua.
Tuo rahkasammal.
Hei. Ei hätää.
Ei hätää. Autamme sinua.
Autamme sinua.
Pidämme sinusta huolta. - Tässä.
Kiitos.
Pidä tätä.
Entäs nyt?
Ei sitä voi tänne jättää.
Mitä tehdään?
Emme saa sitä luolaan.
Missä pidämme sitä?
Vaikka täällä, kunnes haava paranee. - Selvä.
Tule.
Nyt sinulla on syötävää. Niin.
Hyvä.
Birk. - No?
Hae kulho ja köysi.
Selvä. Ota tämä.
Nyt meillä on kotieläin.
Mikä annetaan nimeksi?
Liia.
Liiako?
Olkoon se sen nimi.
Miksi?
Se on kaunis nimi.
Ja haluan niin.
Liittyykö se Matiakseen?
Hänen ensimmäisen hevosensa nimi.
Se on hyvä nimi.
Liia.
Tamma, jonka ei kuulunut kuolla.
Meillä on taas maitoa. - Aivan.
Kiitos, Liia.
Hei sitten.
Harmi sitä puukkoa.
Hyvä, että se löytyi taas.
Löysitkö sen? - Se oli polttopuiden alla.
Tiedätkö, mitä ajattelen? - En.
Kuinka helposti kaikki menee vikaan. Ihan turhaan.
Täytyy sitten varoa sitä turhaa.
Se onnistuu kyllä.
Olen aina ollut hyvä varomaan.
Tekstitys: Sirpa Kaajakari