‫לא!‬
‫בוא לקחת את הבן שלך.‬
‫אבל לא תוכל להחזיר לי ילדה.‬
‫כי אין לי ילדה.‬
‫מה אתה עושה איתה?‬
‫היא אחותי.‬
‫פעלת מאחורי הגב שלי.‬
‫אתה בושה לכל שושלת בורקא.‬
‫מה אתה רוצה שאעשה?‬
‫לא אכפת לי מה תעשי.‬
‫את לא הבת שלי.‬
‫מאטיס!‬
‫אני עובר לגור ביער.‬
‫נמאס לי לגור במצודת בורקא.‬
‫לאן תלך?‬ ‫-למערת בורקא.‬
‫אבוא למערה.‬
‫השתיקה של מאטיס גרועה יותר‬ ‫מכל הצעקות והצרחות שבעולם.‬
‫ברוכה הבאה.‬ ‫-תודה.‬
‫אנחנו יודעים איפה ילדי האדם.‬
‫ילדי אדם קטנים...‬
‫ציפורי הזדון!‬
‫אנחנו נשרוט!‬
‫קדימה!‬
‫נחתוך, נשרוט, נקרע!‬
‫לכאן.‬
‫מהר!‬
‫לא!‬
‫זה לא יחזיק זמן רב.‬
‫לא נוכל להישאר כאן.‬
‫אני לא חוזרת למבצר מאטיס, זה בטוח.‬
‫אז לאן נלך?‬
‫נוכל לגור במערת הדוב.‬
‫מה זה?‬ ‫-מערה גדולה.‬
‫לא גדולה כמו זו, אבל אפשר לגור שם.‬
‫היא רחוקה?‬
‫למדי.‬
‫זה במעלה ההר ליד הנהר, בקרבת המפל הזללן.‬
‫נדמה שאפשר לראות משם את כל העולם.‬
‫אז נלך לשם.‬
‫- מבוסס על ספרה של אסטריד לינדגרן -‬
‫- רוניה בת השודד -‬
‫מערת הדוב... למה קוראים לה כך? יש בה דובים?‬
‫רק בחורף.‬
‫הם חורפים שם.‬
‫אז הם לא שם עכשיו?‬
‫אני לא חושבת.‬
‫אלא אם כן אחד מהם ישן יותר מדי.‬
‫איך את מכירה את המקום הזה?‬
‫מאטיס גר שם לפעמים בימי הקיץ‬
‫כשהוא היה ילד.‬
‫אבל הוא לא יחפש אותך שם?‬
‫לא.‬
‫לא שם ולא באף מקום אחר.‬
‫למה?...‬
‫מהו הדבר הזה?‬
‫למה הם עושים את זה?‬
‫מה הם אוכלים?‬
‫אנשים זקנים.‬
‫מה?‬ ‫-בזמנים עברו,‬
‫היו משאירים אנשים זקנים על סלעים ביער.‬
‫ואז שדי-הישבן היו באים...‬
‫ואוכלים אותם.‬
‫את מתבדחת?‬
‫כן.‬
‫אני לא יודעת מה הם אוכלים.‬
‫לא ראיתי אותם אוכלים.‬
‫בא לך לכייף?‬
‫כן.‬
‫תזרקי אותו!‬
‫הנה זה בא!‬ ‫-תזרקי אותו!‬
‫למה הם עושים את זה?‬
‫זה פספוס, הם פספסו אותנו.‬
‫עוד פעם!‬
‫עוד פעם אחת.‬
‫לכוון...‬
‫הנה זה בא!‬
‫ולגלגל.‬ ‫-הנה זה בא!‬
‫היי.‬
‫מתי נגיע?‬
‫בקרוב.‬
‫"בקרוב" זה כמו "למדי"?‬
‫מה?‬
‫אמרת שמערת הדוב היא "רחוקה למדי".‬
‫יום שלם זה לא "רחוק למדי".‬
‫זה רחוק מאוד.‬
‫אז מתי זה "בקרוב"?‬
‫בקרוב זה בקרוב.‬
‫נגיע לשם היום?‬
‫אולי לא...‬
‫אם תעמוד שם ותיילל.‬
‫אז בוא נלך.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫נותר לנו לטפס לשם.‬
‫תיזהר כאן.‬
‫לא התכוונתי לעשות כאן סלטות.‬
‫לא, ובכל זאת.‬
‫הנה זה.‬
‫זה יפה יותר משציפיתי.‬
‫אני יודעת.‬
‫והכול שייך לנו.‬
‫זה שייך לנו...‬
‫עד שהדובים יחזרו.‬
‫כסה אוזניים, בירק.‬
‫הנה צעקת האביב שלי.‬
‫רוצה בשר?‬
‫בטח.‬
‫תודה.‬
‫מעכשיו נשתה רק מי מעיינות.‬
‫לא משהו אחר.‬
‫לא נשמין.‬
‫מצד שני, גם לא נמות.‬
‫אני אישן כמו מת הלילה.‬
‫כי זה היה יום ארוך "למדי".‬
‫כן.‬
‫האם תשירי?‬
‫אתה רוצה שאשיר?‬
‫כן.‬
‫"הזאב מיילל בחשכת היער‬
‫"מרוב רעב הוא מתייפח‬
‫"אבל אתן לו זנב של חזרזיר‬
‫"ארוחה אהובה בקרב בני מינו‬
‫"זאב, זאב‬
‫"תתרחק מכאן‬
‫"לעולם לא תיקח את התינוקת שלי"‬
‫מאטיס!‬
‫מאטיס, אני כאן!‬
‫מאטיס!‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫רשת דיג, אבן משחזת.‬
‫אתה בהחלט יודע מה אנחנו צריכים.‬ ‫-אנו צריכים אוכל.‬
‫ולהגן על עצמנו.‬
‫נבנה חצים וקשתות.‬
‫אם תיתן לי את הסכין.‬
‫אם תיזהרי איתו.‬
‫בוודאי.‬
‫הסכין חשוב מכול.‬
‫בלי סכין אי אפשר לשרוד ביער.‬
‫אנו צריכים עוד משהו כדי לשרוד.‬ ‫-כן.‬
‫זה את זה.‬
‫גם זה.‬
‫חשבתי על כלי לאיסוף מים מתוקים.‬
‫יש לך נרתיק עור.‬
‫זה קטן מדי.‬
‫אבל יש לך מזל, בירק בורקסון.‬
‫כי אני יודעת איפה יש דלי.‬
‫לוביס קוראת לזה "מעיין הבריאות".‬
‫למה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫סקלי-פר אומר שזה עוזר לכאבי הבטן שלו.‬
‫אבל נדמה לי שסתם מצחיק אותו‬ ‫לשלוח מישהו למעמקי היער כדי להביא מים.‬
‫הנה זה.‬
‫חכה, בירק.‬
‫זה מקום קסום.‬
‫אסור לגשת למעיין סתם כך.‬
‫אז איך לגשת אליו?‬
‫צריך לעשות טקסים עתיקים.‬
‫אוכל ללמד אותך‬
‫למקרה שתבוא לכאן לבדך.‬
‫קודם כל, תרד על ארבע‬
‫ואז תזחל לעבר המעיין.‬
‫כעת אמור את שמך הפוך שלוש פעמים.‬
‫בירק...‬
‫קריב...‬
‫קריב, קריב, קריב.‬
‫כעת, לאחר כל "קריב"...‬
‫תנחר חזק כמו חזיר.‬
‫קריב.‬
‫כעת תרים רגל אחת, כמו כלב משתין.‬
‫את בטוחה?‬
‫בהחלט.‬
‫אלו טקסים ישנים מאוד.‬
‫קריב.‬
‫את...‬ ‫-לא!‬
‫לא!‬
‫קריב החזיר הנוחר!‬
‫תפסיק!‬ ‫-חכי ותראי.‬
‫אני אצטרך לחכות...‬
‫כי לא תתפוס אותי מרוב שאתה איטי.‬
‫אני עוד אעשה לך מתיחה.‬
‫אתה מוזמן לנסות.‬
‫את יודעת מה עוד אעשה?‬
‫מה?‬
‫אני ארשה לך להגיד את זה עוד פעם אחת.‬
‫אבל רק פעם אחת.‬ ‫-כלומר, "קריב החזיר הנוחר"?‬
‫נכון.‬
‫עכשיו אמרת את זה.‬
‫נחיה ונראה.‬
‫קריב החזיר הנוחר.‬
‫זהו!‬
‫חכי!‬
‫לוביס תשלח לכאן מישהו...‬
‫ולא יהיה כאן דלי.‬
‫הם יביאו דלי אחר.‬
‫גם ככה הם גנבו אותו.‬
‫אבל אנחנו לא שודדים‬
‫וגם לא נהיה.‬
‫אז נשאל אותו‬
‫לכמה זמן שנצטרך.‬
‫נהיה שואלים.‬
‫לא תמלאי אותו?‬
‫נמלא אותו בנהר.‬
‫זה מתאים לבניית קשת.‬
‫צריך להכין גם קערות.‬
‫חמש כאלו.‬
‫תודה.‬
‫תפסיקי לגלף ובואי לאכול.‬
‫זה צריך להתייבש בכל מקרה.‬
‫ואז אבנה...‬
‫מיתרים לקשת‬
‫וכמה חצים.‬
‫תיזהרי עם הסכין.‬
‫כמובן.‬
‫אעזור לך אחר כך.‬
‫"הזאב מיילל בחשכת היער‬
‫"הוא מבקש לישון, אך לא נרדם‬
‫"בטנו של הזאב משתוקקת למזון‬
‫"צינת המאורה מקפיאה את גופו‬
‫"זאב, זאב, תתרחק מכאן‬
‫"לעולם לא תיקח את התינוקת שלי"‬
‫מה דעתך על זה?‬
‫כן, נשתמש בזה.‬
‫אפשר לעשות מזה חצים טובים.‬
‫מה קרה?‬
‫מה יש?‬
‫אתה בסדר?‬
‫נחתכתי.‬
‫זה מדמם.‬
‫אפשר לעצור את הדימום.‬ ‫-לא, לא עם זה.‬
‫חכה כאן.‬
‫מה זה?‬
‫לחך.‬
‫זה עוזר לפצע להחלים‬
‫ועוצר את הדימום.‬
‫אשים לך עכשיו.‬
‫זהו.‬
‫אלחץ כאן קצת.‬
‫זהו.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫לוביס מרפאת עם צמח הכבולית.‬
‫אקטוף כמה עלים ואשמור אותם.‬
‫אחת... שתיים.‬
‫קדימה!‬
‫ו... עכשיו!‬
‫רק רגע.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫עכשיו.‬
‫כן!‬
‫בוא!‬
‫טוב, אני בא.‬ ‫-כן, בוא.‬
‫זה לא כזה קר, נכון?‬
‫לא!‬
‫יודע מה אני חושבת?‬
‫לא, מה?‬
‫אזכור את הקיץ הזה...‬
‫במשך כל חיי.‬
‫גם אני.‬
‫מוטב שנמשיך.‬
‫אמרנו שיהיו לנו חמש קערות,‬ ‫אז יהיו לנו חמש קערות.‬
‫קחי.‬
‫הסכין אצלך?‬ ‫-לא.‬
‫איפה הוא?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫הוא היה אצלך.‬ ‫-לא נכון.‬
‫כן נכון. תני לי אותו.‬
‫זה לא אצלי. אתה לא שומע אותי?‬
‫איפה שמת אותו?‬ ‫-איפה אתה שמת אותו? הוא היה אצלך.‬
‫זה לא כאן.‬
‫את לא עושה כלום כמו שצריך?‬
‫חיפשתי.‬
‫אמרתי לך שלא נשרוד ללא סכין.‬
‫אז היית צריך לשמור עליו.‬ ‫-לא הייתי צריך לתת לך אותו.‬
‫אתה סתם ממזר שמאשים אחרים!‬
‫את תמיד כזאת,‬
‫חושבת שאת יותר טובה מכולם.‬
‫ואני צריך לחיות איתך.‬
‫אתה לא חייב.‬
‫ממזר ארור.‬
‫תחיה עם הסכין האהוב שלך, אם תמצא אותו.‬
‫הלוואי שציפורי הזדון יתפסו אותך!‬
‫רוניה!‬
‫טיפש שכמוני.‬
‫רוניה!‬
‫רוניה?‬
‫לאט.‬
‫מה קרה לך?‬
‫בירק.‬
‫ראית את הדוב?‬
‫הברחתי אותו, אבל הוא הרג את הסייח.‬
‫היי. היי...‬
‫אנו נעזור לך.‬
‫תביא עלה של כבולית.‬
‫היי.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר, אנחנו נטפל בך.‬
‫אנחנו נטפל בך.‬ ‫-הנה.‬
‫תודה.‬
‫תחזיק.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫לא נוכל להשאיר אותה כאן.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫לא נוכל להעלות אותה למערה.‬
‫איפה נשמור אותה?‬
‫נשאיר אותה כאן עד שהיא תחלים.‬
‫כן.‬
‫היי.‬
‫הנה, תאכלי... כן.‬
‫כן.‬
‫יופי.‬
‫בירק.‬ ‫-כן.‬
‫תביא קערה וחבל.‬
‫טוב. קחי את זה.‬
‫יש לנו חיית מחמד.‬
‫איך נקרא לה?‬
‫ליה.‬
‫ליה?‬
‫כן, כך נקרא לה.‬
‫למה?‬
‫כי זה שם יפה.‬
‫וככה אני רוצה.‬
‫זה קשור למאטיס?‬
‫הסוסה הראשונה שלו נקראה כך.‬
‫זה שם טוב.‬
‫ליה.‬
‫הסוסה שלא נועדה למות.‬
‫ושוב יש לנו חלב.‬ ‫-כן.‬
‫תודה, ליה.‬
‫להתראות.‬
‫חבל שהסכין הלך לאיבוד.‬
‫וטוב שהוא נמצא.‬
‫מצאת אותו?‬ ‫-כן.‬
‫מתחת לעצי המדורה.‬
‫אתה יודע מה אני חושבת?‬ ‫-לא.‬
‫כמה קל להרוס הכול סתם כך.‬
‫אז ניזהר מ"סתם כך".‬
‫זו לא בעיה.‬
‫תמיד הייתי זהירה.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬