Ne!
Gyere a fiadért!
Nekem viszont nem tudsz kit adni.
Nincs gyermekem.
- Mi dolgod a lánnyal? - Ő a húgom!
A hátam mögött cselekedtél.
Szégyent hoztál az egész Borka nemzetségre.
Mégis mit csináljak?
Nem érdekel, mit csinálsz. Nem vagy a lányom.
Mattis!
Az erdőbe költözöm. Nem bírom tovább a Borka-erődben.
- Hová mész? - A Borka-barlangba.
Elmegyek a barlangba.
Mattis hallgatása minden kiabálásnál és üvöltésnél rosszabb.
- Üdvözöllek! - Köszönöm.
Tudjuk, hol vannak az embergyerekek.
Szép kis emberkék...
Vérlidércek!
Karmolunk!
Gyere!
Marcangolunk, szaggatunk!
- Karmolunk! - Erre!
Gyorsan!
Nem!
Még mindig veszélyben vagyunk. Itt nem maradhatunk.
A Mattis-várba nem megyek vissza, az biztos.
Akkor hová menjünk?
Lakhatnánk a Medve-barlangban.
- Az mi? - Egy nagy barlang.
Nem olyan nagy, mint ez, de lakni lehet benne.
Messze van?
Eléggé.
Fenn a hegyen, a folyó fölött, közel a Falánk-zuhataghoz.
Mintha az egész világot be lehetne látni onnan.
Akkor menjünk oda!
ASTRID LINDGREN REGÉNYE NYOMÁN
RONJA, A RABLÓ LÁNYA
Azért hívják Medve-barlangnak, mert medvék is vannak ott?
Csak télen, amikor alszanak.
Szóval most nincsenek?
Elvileg.
Hacsak nem aludt el az egyik.
Honnan ismered a helyet?
Mattis nyaranta néha ott aludt.
Kisfiú korában.
De akkor nem fog ott keresni?
Nem.
Sem ott, sem máshol.
Mi fenének...
Ez meg mi fene?
Mi fenének csinálják eztet?
Ők mit esznek?
Öregeket.
Mi?
Hajdanán az öregeket kint hagyták az erdei sziklákon.
Aztán jöttek a farmanók, és megették őket.
Ugye tréfálsz?
Persze.
Nem tudom, hogy mit esznek.
Sosem láttam őket enni.
Van kedved játszani?
Igen.
Dobjad!
- Gyün má’! - Dobjad!
Mi fenének csinálják eztet?
Nem talált! Minket nem!
Még egyszer!
Jön a következő!
Célozz!
Gyün má’!
És guríts!
Gyün má’!
Hahó!
Sziasztok!
- Mikor érünk oda? - Hamarosan.
Nálad a „hamarosan” olyan, mint az „eléggé”?
Tessék?
Azt mondtad, „eléggé” messze van.
Egy egynapos út nem „eléggé” van messze.
Hanem nagyon.
- A „hamarosan” mikor van? - Hamarosan.
Odaérünk még ma?
Nem biztos, ha itt állsz és nyavalyogsz.
Szóval menjünk!
Már majdnem ott vagyunk, csak még másznunk kell egy kicsit.
Óvatosan!
Nem tervezek cigánykerekezni.
Akkor is vigyázz!
Itt van.
- Szebb, mint hittem volna. - Tudom.
És az egész a miénk.
A miénk, amíg vissza nem jönnek a medvék.
Fogd be a füled, Birk!
Jön a tavaszi visításom.
- Kérsz húst? - Persze.
Köszönöm.
Mostantól forrásvizet kell innunk. Más nincsen.
Nem fogunk elhízni.
De nem is halunk bele.
Úgy fogok aludni, mint a bunda.
Mert „eléggé” hosszú volt a nap.
Igen.
Énekelsz?
Szeretnéd?
Igen.
Éji erdőben ordas ordít
Az éhezéstől szűkölve
Malac farkát vetem elé
Az való farkasbendőbe
Te ordas farkas, elűzlek én
Nem lesz tiéd a csibém
Mattis!
Mattis, itt vagyok!
Mattis!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Halászháló, fenőkő...
- Látom, tudod, mire van szükségünk. - Élelemre.
És védelemre.
Íjat és nyilat is készíthetünk.
Ha megkapom a késed.
- Csak ha vigyázol rá. - Persze.
A kés a legnagyobb kincsünk.
Anélkül nem boldogulnánk az erdőben.
- Tudod, mire van még szükségünk? - Igen. Egymásra.
Az is igaz.
Kell valami, amiben ivóvizet hordunk.
Ott a kulacsod.
Az túl kicsi.
De szerencséd van, Borka fia Borka, mert tudom, hol találunk vödröt.
- Lovis gyógyforrásnak hívja. - Miért?
Nem tudom.
Skalle-Per azt mondja, a gyomra miatt kell,
de szerintem csak élvezi, hogy valakit az erdő másik felébe szalajthat vízért.
Itt is van.
Várj, Birk!
Ez bűvös hely ám.
Nem csörtethetsz csak úgy oda a forráshoz.
Akkor hogyan menjek?
Követned kell az ősi hagyományokat.
Beavatlak, hátha egyszer egyedül kell idejönnöd.
Először is ereszkedj négykézlábra, és úgy közelíts a forráshoz!
Majd mondd ki a neved háromszor visszafelé!
Birk...
K... Krib.
Krib, Krib, Krib.
És minden „Krib” között hangosan röfögj, mint egy malac!
Krib...
Majd emeld fel az egyik lábad, mint egy pisilő kutya!
- Biztos vagy benne? - Igen.
Ezek ősrégi szokások.
Krib...
- Te... - Ne!
Ne, Krib Röfimalac! Állj le!
Várj csak!
Muszáj is lesz.
Különben sosem érsz utol, olyan lassan vánszorogsz!
- Egyszer még túljárok az eszeden. - Megpróbálhatod.
- És tudod, mit teszek még? - Na mit?
Hagyom, hogy még egyszer kimondd azt a nevet, de csak egyszer.
Krib Röfimalacra gondolsz?
Bizony.
És már ki is mondtad.
Azt majd meglátjuk.
Krib Röfimalac.
Na jól van!
Csak várj!
Akit majd ideküld Lovis, az nem fog vödröt találni.
Majd hoz másikat.
Amúgy is lopták.
De mi nem vagyunk és nem is leszünk rablók.
Csak kölcsönvesszük, amíg kell.
Kölcsönvevők lehetünk.
- Nem töltöd meg? - Majd a folyónál.
Ebből jó íj lesz.
Tálakra is szükségünk lesz.
Öt kell majd.
Köszönöm.
Hagyd a faragást, gyere enni!
Pár napig úgyis száradnia kell.
Aztán íjhúrokat és nyílvesszőket készítek.
Vigyázz a késsel!
Vigyázok.
Később segíthetek.
Éji erdőben ordas ordít
Hiába várja az álmát
Éhségére nem lel gyógyírt
Odvát fagy járja át
Te ordas farkas, elűzlek én
Nem lesz tiéd a csibém
Ahhoz mit szólsz?
Jó, legyen az!
Ezek beválnának nyílvesszőnek.
Mi az?
Mi történt? Jól vagy?
Megvágtam magam.
Vérzik.
- Majd eláll úgyis. - Ne azzal!
Itt várj!
Az mi?
Útifű. Segít összezárni a sebet, és elállítani a vérzést.
Ráteszem.
Így ni.
Most rányomom.
Jól van.
- Jól vagy? - Igen.
Lovis tőzegmohát tesz a sebekre.
Szedek majd, hogy legyen belőle.
Egy, kettő...
Igen!
- És... - Most!
Várj!
Egy, kettő, három...
Most!
Igen!
Gyere már!
- Jó, megyek. - Gyerünk!
Nem is olyan hideg, ugye?
Ne!
Tudod, min jár az eszem?
Nem, min?
Hogy erre a nyárra...
életem végéig emlékezni fogok.
Én is.
Most már ne hagyjuk abba!
Megbeszéltük, hogy öt tál kell, és annyi is lesz.
Tessék.
- Nálad van a kés? - Nem.
- Hát hol van? - Nem tudom.
- Nálad volt utoljára. - Nem is.
Dehogynem. Ide vele!
Nincs nálam. Nem hallod, amit mondok?
- Akkor hová tetted? - Te hová tetted? Nálad volt.
Nincs idekint.
Tudsz bármit rendesen csinálni?
Ott már megnéztem!
- Kés nélkül nem boldogulunk. - Akkor miért nem vigyáztál rá jobban?
Hiba volt odaadnom neked.
Mocsokfajzat vagy, hogy mást hibáztatsz!
Jellemző rád, rablólány! Mindenkinél jobbnak hiszed magad!
És veled kell élnem!
Francokat kell!
Mocsok disznó!
Élj csak együtt a késeddel, ha ugyan megtalálod!
Vigyenek el a vérlidércek!
Ronja!
Én bolond.
Ronja!
Ronja?
Nyugalom!
Nyugi!
Mi történt veled?
Birk!
Láttad a medvét?
Elkergettem, de megölte a csikót.
Szia...
Segítünk.
Hozd a tőzegmohát!
Hé, minden rendben.
Nincs semmi baj, vigyázunk rád.
Gondoskodunk rólad.
- Megvédünk. - Tessék.
Köszönöm.
Fogd meg!
És most?
Nem hagyhatjuk itt.
Akkor mit tegyünk?
A barlanghoz nem tudjuk felvinni.
Akkor hol tartsuk?
Például itt, amíg meg nem gyógyul.
Jó.
Gyere!
Tessék!
Ennivaló. Igen.
Igen.
Jól van.
- Birk! - Igen?
Hozz egy tálat és kötelet!
Rendben. Fogd meg!
A mi háziállatunk.
Mi legyen a neve?
Lia.
Lia?
Igen, így fogjuk hívni.
Miért?
Mert szép név.
Ezt szeretném.
Mattisnak van köze hozzá?
Így hívták az első lovát.
Jó név.
Lia.
A kanca, aki megmenekült a haláltól.
- És újra van tejünk. - Igen.
Köszönjük, Lia.
Szia!
Csak az a kár, hogy a kés elveszett.
És az a jó, hogy újra megkerült.
- Megtaláltad? - Igen. A tűzifa alatt.
- Tudod, min jár az eszem? - Nem.
Hogy milyen könnyen tönkremehet teljesen értelmetlenül minden.
Ezután majd vigyázunk az értelmetlen dolgokkal.
Az menni fog.
Vigyázni mindig ügyesen vigyáztam.
A feliratot fordította: Marik Gábor