8 SKYRIUS
„Kuriame Vilkius randa atsiminimą“
Vargšas Vilkius.
Kaip manai, Lukskraftas labai supyks?
Bandau klausytis.
Turiu galvoje, jį apsupo suirutės.
Ar ne, Pūki?
Aha.
Tiesą sakant, labai pasisekė,kad Vilkius ten buvo ir visus išgelbėjo.
Jis pasielgė kaip tikras didvyris.
Tos suirutės net nesuprato, kas nutiko.
Jis tik: „Bum!“ O jos visos: „O, ne!“
- O tada aš…- Ūgli! Gal galėtum patylėti?
Ką nors ne taip padariau?
Ne. Klausyk, aš tik…
Nesuprantu, kodėl jis tau taip patinka.
Jis kažkoks keistas.
Jis sakė, kad yra žmogus, bet matei,kas nutiko Sergėtojų laboratorijoje.
Jis nepanašusį nė vieną mano matytą žmogų.
Noriu pasakyti,ar mes iš tikrųjų žinome, kas jis?
Jis mūsų draugas.
Nuo kada mums reikia kitų draugų?
Tiek to. Paklausykime.
O paskui „bum“?
Bum.
Regis, tu kitaip suprantipastangas neišsiduoti, nei aš.
Aš atsiprašau, pone.
Nenorėjau sukelti triukšmo.
Aš tikrai stengiausi čia pritapti.
Prašau, tik neišsiųskite manęs namo.
Išsiųsti tave namo? Nė už ką.Dabar tu tikrai negali išvykti.
Negaliu išvykti?
Noriu pasakyti,jei nori pasilikti, žinoma, pasilik.
Žinoma.
Ar tebeturi tą daikčiuką?
Daikčiuką?
Kalbate apie Ekskalibumą! Taip.
Na, tai, kas iš jo liko.
Sakai, padarei jį pats?
Taip, bet anksčiau jis nėra suveikęs.
Kai suirutės mane apsupo,
turbūt pamiršau, kad jis netikras.
Pamiršai?
Taip. Jis atrodė tikras. Tik akimirką.
Nemoku paaiškinti,bet dabar negaliu priversti jo veikti.
Manau, jis sulūžo.
Įdomu.
Galite jį pataisyti?
Ei!
Galių turi ne tas kartono gabalėlis,berniuk. Galių turi tu.
Aš?
Tu jį sukūrei, tiesa?
Na taip.
Kaip ir tą skraidantį maišą,su kuriuo įskridai pro tą langą?
Ten greičiau skraidyklė nei…
Palaukit. Iš kur apie tai sužinojote?
Tai tu tiems kūriniams suteiki galios.
Beveik elfiškos.
Elfiškos?
Ar tai reiškia…
Ar aš - elfas?
Aš esu elfas!
Žinojau, kad nepritampu prie žmonių!
Aš turėjau būti čia.Nuo pat pradžių buvau elfas!
Tu nesi elfas, berniuk mano.
Tu - žmogus.
Bet…
Jūs tuo tikras? Aš - toks pat kaip kiti?
Tu tikrai ne toks pat kaip kiti.
Tu į nieką nepanašus, vilkiuk.
Vilkiuk?
Vilkiuk.
Žinau, kas esi ir kuo tapsi.
Klausaisi?
Taip. Atsiprašau, ką?
Nenoriu, kad nerimautum.
Tiesiog nešiok kaukęir stenkis nekristi į akis.
Bet palaukit. Jei aš iš tikrųjų žmogus,kas nutiko Sergėtojų laboratorijoje?
Aš tikrai turiu galių?
Viskam savas laikas.
Ir ką tai reiškia?
Mes nesiklausėme! Ne.
Mes tik atsirėmėme.
Taip, būtent. Atsirėmėme.
Žinote, kartais reikiaį ką nors gerai atsiremti.
Jūsų trijulė turi nekristi į akis.Daug labiau nei iki šiol.
Niekas neturi sužinoti, kas jis.
Ką? Kodėl? Kas aš?
Daugiau jokių klausimų.
Visi trys būkite bendrabutyje,kol bus leista išeiti.
Bet, pone…
Jokių „jei“, „bet“, „ko“ ar kokosų.
Ypač kokosų.
Tai mums namų areštas? Tiesiog nuostabu.
Tikrai turi talentąviską sugadinti, Vilkiau.
Jei tai tikrasis tavo vardas.
Gal visiems būtų geriau,
jei grįžtum į paviršių, kur tau ir vieta.
Bet jo vieta čia.
Ne, aš nesu elfas.
Zandra teisi. Mano vieta ir ne čia.
Klausykit, o jei grįžtume į bendrabutįir smagiai atsigertume arbatos?
Vilkiau, galėsi išrinkti sausainius.
Atleisk, Ūgli. Tiesiog neturiu nuotaikos.
Neturi nuotaikos? Valgyti sausainius?
Kaip norėčiau, kad Lukskraftaspaaiškintų man, kas vyksta.
Kaip suprasti, paaiškintų tau, kas vyksta?
Nežinau.
Nujaučiu, kad jis ne viską man sako.
Be to, dar tas jo vėrinys…
Jo vėrinys?
Taip. Jis buvo pasikabinęs karulį.
Keisčiausia, kad esu tikras,jog jau esu tą daiktą matęs.
Lyg ir kažką prisiminiau.
- Nejaugi?- Tikrai.
Prisiminiau labai miglotai.
Išgirdau balsą, klausiantį,ar žinau, kas iš tiesų esu.
Ir… Jei tik galėčiau prisiminti daugiau.
Gaila, kad turime likti bendrabutyje,
antraip būtum galėjęs nueitiį Atminties labirintą.
- Į ką?- Į Atminties labirintą.
Ten saugomi visi pasaulio prisiminimai.
Kaip tik tai, ko reikia. Eime.
Ką? Ne! Na, nesakiau, kad mes iš tiesų…
O jei surastume mano prisiminimą,
gal sužinotume, ką slepia Lukskraftas.
Gerai. Palauk…
Galiausiai gautume atsakymus.
Palauk minutėlę.
Griežtai draudžiama leistisį Atminties labirintą be elfo sergėtojo.
Zandra - elfė sergėtoja… mokinė.
Ne!
Lukskraftas aiškiai pasakėlikti bendrabutyje ir atsigerti arbatos.
Bet tai bus tikras nuotykis.
Eik, jei nori.
Mes su Ūgliu vieniatsigersime arbatos. Ar ne, Ūgli?
Prašau?
Turiu sužinoti, kas vyksta.
Gerai, Vilkiau. Aš eisiu.
Ką? Ne!
Viskas gerai, Zandra.Jei nenori eiti, mes nepražūsime.
Gerai, eisiu.
- Tikrai?- Ačiū, Zandra.
Eisiu ne dėl tavęs. Eisiu dėl Ūglio.
Bet jei jau iškrėsime tokią kvailystę,darysite, ką liepsiu aš.
Sutarta.
Štai kaip padarysime…
Ką veiki koridoriuje,kai šviesos užgesintos?
Nagi. Klok.
Koks įžūlumas! Kuo tu vardu?
O kaip tai rašosi?
Kaip tu drįsti! Sugrįžk.Aš prižiūriu tvarką!
Ši vieta - milžiniška.
Iš kur žinosime, kur pradėti ieškoti?
Prireiks vedlio.
Oho.
Jis rodys tau kelią labirinte.
Koks tu paslaugus vedliukas!
Ką jis daro?
Jis prie tavęs prisiderina.
Atsipalaiduok ir sutelk mintisį tą atsiminimą, kad greičiau baigtume.
Eime. Negalim pamesti iš akių vedlio.
Nenorėtumėte čia pasiklysti.
Palaukit manęs.
Kai pagalvoji, kad dabargalėjome krimsti sausainius. Gerti arbatą.
Saugiai ir jaukiai.
Ką tas ženklas reiškia?
Nieko. Saugokitės atminties graužikių.
Ko tokių?
Atminties graužikių. Tokia suiručių rūšis.
Jos apninka labirintąir maitinasi prisiminimais.
Laimė, laboratorijoje budidrąsūs elfai sergėtojai,
saugantys pasaulio prisiminimusnuo atminties graužikių.
Bet labirintas toks didžiulis,kad jų kova - be pabaigos.
Todėl visi atsiminimailaikui bėgant išblėsta.
Zandra? Tos graužikėsryja tik prisiminimus, ar ne?
Jos neėstų gardžių ūgliukų?
Nesijaudink, Ūgli. Jei kas nors nutiktų…
Tu teisi! Dabar su mumis Vilkius.
Tegul tos suirutės pasisaugo.
Nežinau.
Aš žinau.
Tu tikrai įkrėstum joms,kaip įkrėtei Sergėtojų laboratorijoje.
Tu tik: „Pokšt, bum, bam!“
- Tikrai?- Taip, tikrai.
O suirutės tada: „Y-y!“O aš šaukčiau: „Valio!“
Tu tik taip sakai.
Ei, eime, lėtapėde. Vedlys eina ten.
Gal toliau eikite judu.
O tu?
- Jums manęs nebereikia.- Bet tu neturi vedlio.
O jei tu pasiklysi?
Man nereikia didžiojo Vilkiaus,kad mane apgintų.
Aš ir viena nepražūsiu.
Zandra, turėtume laikytis išvien.
Smagiai praleisk laikąsu nauju geriausiu draugu.
Zandra, palauk.
Zandra!
Regis, aš Zandrai nepatinku.
Nesijaudink.Jai tereikia laiko apsiprasti.
Ar jai viskas bus gerai?
- Vienai?- Taip.
Ji - tvirčiausia, drąsiausia irstipriausia elfė, kokią pažįstu.
- Tokia pat, kokie buvo jos tėvai.- Jos tėvai?
Taip. Jie taip pat buvo drąsūselfai sergėtojai.
Bet jie žuvo, kai ji buvo maža.
Kaip liūdna.
Tada ji atsikraustė gyventipas mane ir mano šeimą.
Turbūt jai labai pravertėtoks geras draugas kaip tu.
Vaikystėje manęs nesupo daug žmonių.
Buvau tik aš su mama.
Taip, Zandra irgi tokia.
Jai sunku susirasti draugų.Bet ji turi mane.
O dabar turi ir tave.
Oho.
Ei, žiūrėk. Vedlys.
Jis sustojo.
„Viljamo Vilkaičio atsiminimai,vieneri metai.“
Čia - visi mano atsiminimai?
Čia lyg Vilkiaus pasakų knyga!
Ei, aš atsimenu Tedį.Jis buvo mano geriausias draugas.
Manau, mes su Tedžiutaip pat būtume susidraugavę.
Kaip ir sakiau……anksčiau nesu turėjęs draugų.
Bet dabar turi.
Ne.
Štai! Štai jis.
Karulys.
Lukskraftai, gal baigsi kvailioti?
Ką mes darysime?
Nesuprantu, kas negerai. Ji dingo.
Kol kas. Bet ji grįš.
O grįžusi ateis paimti berniuko.
Liaukis, Lukskraftai.Kam jai žmonių vaikas?
Jei berniukas yra tas, kas aš manau…
Net jei ir taip,beprotybė pasiimti jį į Fabriką.
O jei aš teisus ir ji suras berniuką?
Negalima to leisti!
Turėtume pasiimti jį kartuir apginti. Paruošti jį.
Atleisk, Lukskraftai. Per daug pavojinga.
Jis turi likti paviršiuje,kur jam ir vieta.
Jie kol kas nesupranta,kas tu, bet aš suprantu.
Žinau, kas esi ir kuo tapsi.
Būk saugus, vilkiuk.
Tai profesorius Lukskraftas pažinojo tavedar prieš tau čia nusileidžiant?
Tikriausiai.
Žinojau, kad jis kažką slepia.
Su kuo jis kalbėjo?
Nežinau.
Kas, jo manymu, tu esi?
Nežinau.
Ir dėl ko jis nerimauja, kas tavęs ieškos?
Nežinau! Bet turiu išsiaiškinti.
O varge.
Ūgli?
Zandra!
Padėkite!
Zandra!
Ūgli? Ateinu!
Gelbėk!
Ar tas padaras vis dar už mūsų?
Ne. Aš manau, kad jos atsikratėme.
Neatsikratėme!
Paleisk!
- Zandra!- Ūgli!
Atstok nuo manęs!
Jis sučiupo Vilkių!
Ei!
Ačiū, Zandra.
Likite rikiuotėje. Sekit paskui mane.
Po paraliais.
Jei man kas nors nutiks,pasakykit mano šakelėms, kad jas myliu.
Ir Normanui. Vargšas Normanas.
- Ką ji daro?- Ką?
Nutildyk ją!
Ką?
Nutilo.
Kas tai?
Ką?
O, ne.
Ką? Kas čia vyksta?
Regis, ji pasikvietė pastiprinimą.
Atminties graužikės.
Bėkite!
O, ne!
Mes tau padėsim, Ūgli.
Kas dabar?
Stovėsime ir kausimės.
Jūs atsitraukite. Aš susitvarkysiu.
Ką tu darai?
Neleisiu tau kautis vienai. Būsiu šalia.
Kodėl?
Nes draugai laikosi išvien.
Kaip miela.
Bet jų - tūkstančiai!
Mums skubiai reikia naujo plano.
Gerai. Naujas planas.
Zandra!
Valio! Mums pavyko!
Daugiau niekad taip nedaryk.
Taigi, turiu tik vieną klausimą.
Kaip mes nusileisime?
Nes jos kyla į viršų.
Turiu planą.
Taip!
Gerai padirbėjai, žmogau.
Bėkit!
Atminties sergėtojai!
Ką jūs, elfukai, čia veikiate?
Mes susitvarkysimesu atminties graužikėmis.
Paimk jį. Ir nuvesk draugusį saugią vietą.
Ir vėl įsibrovė suirutės.
Į Atminties labirintą. Jų šimtai!
Ar nematote, kad suirutės suaktyvėjo?
Negalime nebekreipti į tai dėmesio.Pranašystėje sakoma…
Pranašystė? Ir vėl tie niekai?
Neturim laikotavo paistalams, Lukskraftai.
Tai tu čia kalbi niekus!
Tai ne paistalai.
Leiskite atvesti berniuką čia.
Galime jį apmokyti.
Paruošti tam, kas laukia,ir vaidmeniui, kuris jam skirtas.
Mums jo reikės. Tai - vienintelė išeitis.
Ar išvis žinai, kur tas berniukas?
Ne.
Bet turime veikti.
Atėjo metas. Už šito stovi ji.
Atleisk, Lukskraftai,
bet negalime būti tikri,kad šis suiručių antpuolis susijęs su ja.
Suirutės nuolat puldinėja. Taip jau yra.
Tada rasiu kitą būdą, kaip jums įrodyti.
O dabar, dovanokite, manęs laukia kelionė.
Lukskraftai, neskubėk.
Išleiskit tą seną kvailį.
Taigi, Lukskraftasnorėjo tave atsigabenti čia,
bet kiti pasakė, kad taiper daug pavojinga?
Taip, ir kad man čia ne vieta.
Na, džiaugiuosi, kad esi čia, žmogau.Pavojus manęs negąsdina.
Ir aš!
Na, kalbu ne apie pavojų.
Aš tik norėjau jums padėkoti,kad man padėjote.
Turiu galvoje, aš…
Gerai, tik nesuskysk.
Bet aš atsiprašau, jei buvau truputį…
Surūgusi?
Taip. Kažkas panašaus.
Mano karaliene.
Berniukas. Jis čia.
Išvertė Sandra Siaurodinė