Хлопчик-вовчик та Дивофабрика
РОЗДІЛ 11
«У якому ми розповідаємо історію»
У ревучого павукояструбамає бути вісім крил чи вісім кігтів?
Як думаєш, Зандро?
Зандро.
Вовчику, не можу вирішити,який листочок брати.
Допоможеш?
Цей? Чи цей? Чи цей? Чи цей?
Чи цей? Чи цей? Чи цей? Чи цей?
Чи цей?
Тут неможливо вибрати.Чому не взяти обидва?
Чудово придумав.
Усе добре, Зандро?
Що там у тебе?
Ух ти. Це твої батьки?Можна подивитися?
Нема на що дивитися.
-Стеблику, готовий вирушати?-Майже.
Стеблику, хіба у твоїх батьків удоманема листочків?
Авжеж, є. Зелені, червоні, жовті…
І зовсім манюні теж є.
Щороку на День староспритівми розвішуємо найгарніше листя,
співаємо пісень, граємо в ігри,а бабуся розповідає історії.
Як чудово.
Вовчику, поїхали з нами додомуна День староспритів.
Ти серйозно? А батьки не будуть проти?
Авжеж ні. Ти будеш як рідний.
Як Зандра.
А що це взагалі за День староспритів?
У всіх різні традиції, та в цей деньусі сприти вирушають додому,
щоб ушанувати найстаріших спритіву сім'ї.
-Для тебе це, мабуть, важкий день.-Що? Чому?
Ранники – моя сім'я.
Давай, Стеблику.
А то вони переживатимуть.
Скоріше б познайомити тебез усіма, Вовчику.
Мама, тато, бабуся…
З Флорою ти вже знайомий.
Ще є Плющик, Конюшинка,
Кущик, Фіалка, Пелюстка,Ялиця, Корінчик, Азалія,
тітонька Вістерія – вона кумедна.
О, ще двоюрідна сестра Кумедна.
-Ще одна двоюрідна…-Прийшли.
Ферма Ранників.
Буде швидше,якщо зріжемо крізь кущі.
Не звертай зі стежки!
Ніколи не звертай зі стежки.
Вибач. На стежці гарно й безпечно.
-Бабуся!-Стеблику, дитино.
Яка я рада тебе бачити.
І Зандру. Іди-но обійми бабусю.
Бабусю, це наш друг, Хлопчик-вовчик.
З Днем староспритів вас.
Та він завтра, дитино.Але дякую.
Не бійтеся. Це Стеблик.
Можете виходити.
-Як добре.-Стеблик! Ти прийшов!
Стебленя!
Добридень. Я Стебликова мама.
Радий знайомству, пані Ранник.
Ну що ти. Просто Материнка.
Дівчата, дівчата!
Ваш братик здолав довгий шлях.
Скільки у Стеблика сестер?
Двадцять три.
Двадцять чотири.
Цибуль Ранник. Вітаю на фермі Ранників.
Ну що ж, ходімо.Усі заходьте, зараз ми вас нагодуємо.
Пощастило, що в тебе така велика сім'я.
У мене тільки мама й…
Я не мав на увазі пощастило…
Та ні, все нормально.Мені справді пощастило. Я…
Піду розберу валізу.
Чи я її не засмутив?
Думаю, все добре.
День староспритів для неїзавжди важкуватий.
Вона взагалі не розповідає про батьків?
Не розповідає. Навіть мені.
Надіюся, вона знає,що може поговорити з нами, якщо захоче.
О, привіт.
Я Ялиця.
Показати колекцію жуків?
Гей! Ялице, це мій друг.
Привіт, Флоро.
Звідки ти знаєш Флору?У неї взагалі нема жуків.
Ми з нею билися з безладниками в лісі.
Що робили?
Безладники?
Вовчику, думаю, ти щось наплутав.
Вибач, Зандро.
Я тебе випадково забув.Ти теж хоробро билася.
Ні-ні. Ти сам усе зробив, Вовчику.
Ми зі Стебликомне стали б чіпати безладників.
Атож, дуже на це сподіваюся.
«Тікай, тікай, тікай, біжи…»
«Щоб завтра знову зміг втекти».
Тікай?
Стеблику, ти що, не навчив свого другасімейним девізам?
Ну, я сказав йомуне звертати зі стежки.
Так, це класика.
Я знаю!«Заходь, не вагайся, скоріше ховайся».
Чудово, Ялиночко.
«Поруч з чужаком скрутися клубком».
Оце я розумію!
Чому ти сказала, що я самбився з безладниками?
Ви теж хоробро билися.
Вибач. Я не хотіла,щоб у Стеблика були неприємності.
Ранники дуже серйозно ставлятьсядо сімейних девізів.
Схоже, вони думають,що бути хоробрим погано.
Так у Ранників заведено.
Але ж ти так не вважаєш.
Ти найхоробріша зі спритів.
Я не хочу, щоб Ранникиза мене переживали.
Вони й так багато зробили.
Але ж ти не така.
Колись ти станешлегендарною вартовою сприткою,
як твої батьки.
Послухай, вибач.
Знаю, що ти не любиш про них говорити.Та мені можна довіряти.
Якщо захочеш поговорити, я поруч.
Увага, Ранники, цитьте.
Сьогодні Святвечір староспритів,тож бабуся розкаже вам історію.
Обожнюю Святвечір.
Цитьте всі.
Яка я щасливабачити ваші усміхнені обличчя.
Дідусь Ранник
пишався б, що наша сім'ястала така велика.
Дідусь Ранник.
Яку історію хочете почути цього року?
Про злякану Пелюстку!
-Нажахану Гортензію.-Тюльпана.
-Боязку Папороть.-Бідування покірного Мирта.
-Про Сонечко, яке брехало!-Про Крокуса-боягуза.
Папороть!
Можна я попрошу історію?
Авжеж, моя люба.
Яку ти хочеш?
Хочу послухати
історію про Велику зраду.
Ні, Зандро, ні.
-Не може бути.-Зандра зараз…
Тихенько.
Хороший вибір, Зандро.
Десять років томуу світі панував неспокій.
Лихі безладники ставалищодень небезпечніші й руйнівніші.
Хаос, що вони сіяли,загрожував існуванню світу,
який ми, сприти,так старанно створювали.
Не втрачаючи надії,
хоробрі вартові сприти,зокрема й батьки Зандри,
стали на наш захист.
Вони зробили героїчну спробуназавжди знищити безладників.
Вартові хоробро билисяза всіх, хто не міг битися сам.
З усіх сил вони відтісняли безладників.
Та коли перемога вже майже булана їхньому боці,
їх зрадила
спритка на ім'я Нікс.
Нікс!
Нікс була дуже сильнай так само підступна.
Вона билася на боці безладниківпроти своїх.
Її зрада переломила хід битви,
і безладники втекли.
Війну було виграно.
А Нікс вигнали за її лиходійства,навік ув'язнивши у світі безладників.
Та не обійшлося без втрат.
У той день ми втратилидвох надзвичайно хоробрих спритів.
Не хочу цього казати, але…
Знаю.
«Якби вартові жили, як Ранники,було б набагато більше вартових».
Ні-ні.
Я хотів сказати, що пора спати.
Ви все чули, всім спати.
І не забудьтеобійняти й поцілувати бабусю.
Зандро, люба, можеш бути перша.
Дякую за оповідку, бабусю.
Знаєш, що я думаю?
Якби вартові жили, як Ранники,було б набагато менше Ранників.
Вибач. Я можу потім зайти.
Іноді мені їх дуже бракує.
Постійно бракує.
Упевнений, що вони тобою пишаються.
У тебе, мабуть,є про них цікаві історії.
Ну, одну непогану я знаю.
Якось вони патрулювалинайтемніший куточок Фабрики
і потрапили в засідкуголодних гризополохів.
Гризополохів? Хто це такі?
Це найгірші з безладників.
Зуби скрегочуть, очі впиваються тобів самісіньку душу.
Та мої батьки аніскільки не боялися.
Ух ти. Які ж вони були сміливі.
Так.
Мої батьки нічого не боялися.
РОЗДІЛ 12
«У якому бабуся губить свою корону»
-Перепрошую!-Моя черга!
-Ні!-Мамо!
-Віддай!-Мамо!
-Спечи мені печива!-Мамо!
Мамо.
-Мамо!-Покажи.
Вибач!
Печива!
-Хто хоче гратися?-Хто з'їв синій кисіль?
Усі готові?
Раз, два, три, вперед!
Маленька флотилія вийшлав мінливе море.
У його водах чигають морські дракони,
і восьминоги, і найстрашніші кракени.
Ти так добре вмієш усе створювати.
Умів би, якби знав, як я це роблю.
Що-що, Зандро?Допомогти тобі? Уже йду.
Допомогти?
Допомогати не треба.
Спокійно, спокійно.Тільки не дивіться вниз.
Можна я допоможу?
Хай трюки в повітріпоказують ці відчайдухи.
До того ж, Стеблику,для тебе це занадто страшно.
Ох, Стеблику.
Розкатуйте грязюку гарненькой рівненько.
Допомогти вам ліпити грязьові вареники?
Дякую, Стеблику.Але допомога не потрібна.
Бабуся питала про корону.
От лихо. Вона знов загубила корону?
Певно, це батько її заховав.
Боїться, що вона привабитьсама знаєш що.
Глянь, що ми зробили.
Бабусю Ранник, це особлива прикрасадля тебе на День староспритів.
Дякую, дитино.
Гляньте на мене.Нарешті я маю святковий вигляд.
Та бракує ще дечого.
Моя корона.
Не вірю своїм очам.Я думала, вона загубилася.
Загубилася, та я її знайшов.
Дякую, Стеблику.
Без неї День староспритівбув би не той.
-Це якась особлива корона?-Дуже особлива.
Вона з рідкісних квітів,які ростуть лише на трясовині.
Далеко від стежки.
Кипарис, мій покійний чоловік,полюбляв ризик.
Він пробрався на трясовину,щоб знайти ці квіти,
а потім сам сплів з них корону.
Так він завоював моє серце.
Яка чудова історія.
Не всі так думають.
О, ви знайшли свою корону.
А я вже боявся, що цього разуїї ніхто не знайде.
Який же батько був відчайдух.
Топтався на болоті, зійшовши зі стежки.
Його щастя, що вижив.
А ця корона з улюблених квітівзвіра з трясовини…
Звіра з трясовини?
Який він? Великий?Скільки в нього рядів зубів?
Ходімо його знайдемо.
А що це пахне, грязьові вареники?
Ох, мій Кипарис.
Не було інших таких Ранників, як він.
Що робиш, Ялице?
Роблю геройську відзнаку
для Вовчика.
Вона завжди така?
Ну, мені вона ніколи не робила відзнак,
але я й не такий особливий, як ти.
Що то було?
Звір з трясовини!
Оце звір з трясовини?
Він менший, ніж я думав.
-Тікай, тікай, рятуйся!-Стеблику, зажди.
Тікай, тікай, тікай, біжи!
Згадайте, чому ми вас учили.
Усі в хатнє дерево!
Киш, киш, потворна тварюко.
Бабуся!
Моя корона!
Ану стій, звірюко!
Зандро, заходь, не вагайся.Скоріше ховайся.
Треба його оточити.
-Стеблику, розкинь свої ліани.-Що?
-Скрутися клубком.-Хто?
-Налякай його.-Коли?
Скрутися клубком!
Стеблик!
Мій маленький Стеблику.
Ти молодець.Тобі цей звір не по зубах.
Ти як?
Ти йому ще покажеш.
Ні, вона правду каже.
Може, ти б зміг його зупинитичи Зандра, але не я.
Бідолашний Стеблик.
Якби ж можна було щось зробити.
Зараз угадаю. У тебе є хитрий план,як йому допомогти.
Авжеж, у мене є хитрий план,як йому допомогти.
За цим планомнам треба погратися в хованки.
Ого!
Я ще ніколи не шукав.До скільки лічити?
Може, знов перелічивсіх своїх родичів?
Добре.
Жоржина, Ірис, Фіалка, Тульпан, Корок,
Кущик, Мирт, Пелюстка, Стокротка.
Та ви геть не вмієте ховатися.
Чекайте. Ми не у дворі.
Ми навіть не на стежці.
Це трясовина!
Вибач за такий сюрприз,
-та ми із Зандрою…-Скоріше ти.
Ми вирішили підбадьорити тебе
й привести тебе сюди збиратиті рідкісні квіти.
Зробимо для бабусі нову корону.
Це ви добре придумали,
та краще я повернуся на стежку.
Я ж не дідусь Кипарис.
Та ні, Стеблику, ти сміливий.
Ти Стеблик,приборкувач кроликів-вибухівчиків.
Володар пам'ятущих кліщів.
Ну, добре. Я піду,щоб з вами нічого не сталося.
А потім повернуся додому.
Червоні квіти означають,що ми біля води.
А оті ліани ростутьлише біля найгрузькіших боліт.
Тобто ми там, де й треба.
Дивіться! Он вони.
Стеблику.
Звір з трясовини!
Біжіть до дерев!
Бабусина корона й досі в нього.
Зандро, обходь його справа.
А ти, Стеблику…
Стеблику, ти чого?Ми ж можемо забрати корону.
Що? Ні! Не підходьте до нього.
Що за дурниці? Давай, Зандро, атакуємо!
Ні! Стійте! Там попереду…
багнюка.
О ні. Ні-ні!
Що? Так нечесно.
Чому він не грузне?
Не підходь. Не підходь.
Ану, геть від моїх друзів!
Хіба не краще поїсти смачненьких,свіженьких квітів?
Стеблику,
нічого сміливішого я ще не бачив.
Я не сміливий. Я злякався.
-Та це тебе не спинило.-Це і є сміливість.
Стеблику – ура!Він підкорив звіра з трясовини!
Гіп-гіп, ура!Стеблик підкорив звіра з трясовини.
Стеблику – ура! Слава!
Глянь, що ми знайшли.
Ох, корінці-листочки.
Як тобі вдалося, Стеблику?
Ми були на трясовині.
Стеблик.
З усіх відчайдушних,ризикованих, дурних учинків…
Мамо.
О ні, за це я тебеще довго обніматиму, шановний.
Та відпусти вже хлопчину.
Бабуся теж хоче обіймів.
Дякую, дитино.
Ти зовсім як дідусь.
Я думав, це для Хлопчика-вовчика.
Та нічого.
Я зроблю йому іншу.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька