„LAIMĖ“
Čarlzai.
Sausainius iškepiau ne tau.
Ypač kai neatsiklausi.
Atleisk, turiu pasistiprint.
Mudu su Semiu turime veiklos laukinėje gamtoje.
Nevadinčiau mūsų kiemo „laukine gamta“.
Žinau. Kai tapom Midltono jaunaisiais tyrinėtojais
Semis viską lauke taip vadina.
Mudvi su Marija šiąnakt būsim naminėje gamtoje.
Ir bet kokiai nakvynei su žaidimais ar filmais
reikalingi užkandžiai. Trauk nagus.
Štai ir ji. „Spruceman 250“.
Geras.
Tikrai gera.
O, kiek daug seniau su jūsų mama stovyklaudavom.
Ir „Spruceman“ daugiau nei palapinė.
Ji kaip šeima, tad elkitės pagarbiai.
Pamiršau žibintą.
Tėčiui smagiau dėl šio vakaro nei tau.
Tikrai ne. Neįsivaizduoju nieko smagiau už stovyklavimą su draugu.
Gal nebent…
geriausių draugių susirėmimas viktorinoje mankštinant smegenis.
Sunaudojai Valeri gervuogių uogienę
savo sausainiams?
Mano telefonas.
Uogienę, kurią pati pagamino
iš savo užaugintų vaisių ir uogų?
Daugiau to nebus.
Telefoną?
Valgysiu tų sausainių, kiek norėsiu.
- Ačiū. - Imk.
Labas, Marija. Palauk.
Paragausiu jų…
„Spruceman 250“. Atgaivina daug šaltų, permirkusių prisiminimų.
Žiūrėk, brangioji. „Spruceman“.
Žinau. „Spruceman“.
Semiui labai patiks.
Jis sakė, kad turi staigmeną. Manau, kad tai Rufusas ir Auksė.
Argi ne smagu stovyklauti su šunimis?
Nežinau, drauguži.
Ji tik dvivietė, o tie šunys gan dideli.
Nagi. Kas gali nutikti?
Jei kažkaip sugadins palapinę, tai palapinė bus sugadinta.
Gerai. Ate.
Kas negerai, Lize?
Marija atsisakė nakvynės.
Širdele, kas nutiko?
Ji pas Karą, padeda su prancūzų.
Beje, tie namų darbai gan lengvi.
Bet gal ne Karai?
Nesuprantu, kodėl ji padeda jai tada,
kai suplanavom nakvynę.
Ką man dabar daryt? Iškepiau sausainių veltui.
Galim padaryt tėčio ir dukters viktoriną. Pažadu neskriaust tavęs.
Čia Semis.
Laukini savaitgali, štai ir…
mes?
Čarlzai, pameni Deividą.
Taip. Ką tik atsikraustei į Midltoną, taip?
Iš Čikagos.
Kaip beprotiška.
Praeitą savaitę dėl žiedadulkių mus atleido nuo fizinio.
Kalbėjom apie pievinę žilę, ir sužinojau,
kad Deivido šeima užkietėję stovyklautojai.
Ir jis norėtų prisijungt prie jaunųjų tyrinėtojų.
Tad pakviečiau kartu nakvot.
Jis kaip tik turi palapinę.
Aš turiu palapinę, pamiršai? „Spruceman 250“.
Taip, bet Deivido - „Spruceman 1000“.
Ji keturvietė.
Keturvietė palapinė. Argi ne šaunu?
Pala, ką?
„Iš kur kilo 17 skiemenų eilėraštis haiku?“
Japonijos.
Gali duoti pavyzdį?
Marija ne čia. Ji rado naują draugę.
Dabar aš viena.
Neįsižeisk.
Neįsižeidžiau.
Gerai, klausk manęs. Bet kokį klausimą iš bet kokios srities.
Išskyrus danų architektūrą. Ji mano silpnąją vietą.
Tėti, ačiū, kad bandai pralinksmint,
bet tai ne tas pats.
Tiesiog nesuprantu.
Seniai su Marija planavom šį vakarą,
o ji staiga paskambina ir atsisako.
Regis, maniau, kad mes geriausios draugės.
Kas padėjo Lizei Piterson surast namus Šešėliui?
Dresuoti Skautę?
Ir išmokė Lizę jodinėti?
Teisingas atsakymas: Marija.
Nes ji tavo geriausia draugė.
Turėtum ja pasitikėti, taip?
Strypai ir movos sužymėti spalvom, kad būtų lengviau.
Kodėl čia tik tinklas?
- Čia prieangis su tinkleliu. - Prieangis su tinkleliu?
Nereikės mano purškalo nuo vabzdžių.
Turiu tėčio žibintą.
Galim įjungt jį, kai pasakosim baisias istorijas.
Žibintas puikus, bet žvaigždės - gamtos žibintai.
Norėdami pamatyt Didžiuosius Grįžulo Ratus
turėtume vengt dirbtinos šviesos.
Gamtos žibintai. Man patinka.
Koks čia garsas?
Manau, vėl pradeda lyti.
Ne. Kažkas sujudėjo krūmuose.
Gerai, vaikai. Artėja audra. Metas vidun.
Nieko, ponia Piterson. Ši „Spruceman“ nepralaidi vandeniui.
Atkreipsiu į tai dėmesį. Vidun.
- Čarlzai, einam. - Sekundėlę!
Atrodo labai skaniai.
Aha. Čarlzo sesės sausainiai skaniausi.
Vaišinkitės.
Lize. Čia Deividas.
Tu iškepei?
Žaidimų vakarui, kuris nebeįvyks.
Kokių žaidimų vakaras?
„Kas nori būti viktorinieriumi?“
Tikrai? Dievinu viktorinas.
Kertu, kad ir Deividas jas dievina.
Teisingai.
Gerai, Deividai.
„Kaip vadinami gyvūnai, mintantys ir augalais, ir mėsa?“
Sočiais.
Nebijok, žinau, kaip. Visaėdžiais.
Vėl teisingai.
Čarlzai, pačiu laiku. Tuoj pradėsim žaibo raundą.
Ne, man reikia išdžiūt.
Nagi. Labai smagu.
Gerai.
- Aha. - Gerai.
„Kokia medžiaga paverčia rūką smogu?“
Penkios sekundės.
Paverčia smogu?
Trys. Du. Vienas.
- Dūmai! - Dūmai!
- Pirmas! - Pirmas!
Tęskit. Tuoj grįšiu.
Gerai.
Gal pasidalinkim šito tašką perpus?
ŠUNŲ VEISLĖS
Lize. Labas.
Kur tu?
Aš spintoje.
Daviau Karai būt. dalyvio užduotį ir išsmukau paskambinti.
Dėl to negalėjau prieš tai kalbėt.
Nenoriu, kad ji mane girdėtų.
Gerai.
Blogai jaučiuos sugadinus planus,
bet Karai prastai su prancūzų.
Tėvai sako, jei ji nepasikels pažymio,
turės mest tinklinį.
Oho. Kaip neteisinga.
Ji kone verkė ir prašė pagalbos.
Nežinojau, ką daryt.
Ne, žinojai, ką. Labai gražiai pasielgei.
Norėčiau būt su tavim, žaist „Viktorinierių“.
Greitai užduok klausimą.
Gerai, kada Nacionalinė viktorinų diena?
Viktorina apie viktorinas?
- Pasibai… - Marija!
Pasibaisėtina, Lize. Sausio 4-oji.
Teisingai.
Marija, nesuprantu.
Jau eisiu. Karai sunku asmenuot netaisyklingą veiksmažodį.
Manai, galėtume perkelt į kitą savaitę?
Pabudome ir kelkimės.
Kiek valandų?
Pats laikas tyrinėtojams išnaudot savo įgūdžius.
Kažkur yra šuo ir mes jį surasim.
Gerai. Žinai, kas mums padėtų susikaupti?
Daugiau miego.
Vakar sužaidžiau 75 „Viktorinieriaus“ raundus.
Dabar mano eilė spręst, ką veikt.
Jūs alkani? Gal pirma papusryčiaukim?
Man patinka ši mintis.
Norit eit namo pusryčiaut, pirmyn.
Bet tai nepanašu į tikrų jaunųjų tyrinėtojų veiklą.
Jaunųjų tyrinėtojų vadove teigiama,
kad gerai apsvarstytas planas lemia misijos sėkmę.
- Jei ieškosim… - Žiūrėkit!
Letenų pėdsakai.
Žinojau.
Iš kur žinosim, kad čia šuns pėdsakai?
Kojotų pėdsakai būna pailgesni,
kiti vietiniai gyvūnai čia tėra bebrai ir elniai,
tad mes teisūs.
Jie veda link palapinės!
Šuniukas. Žiūrėkit.
Ji turbūt sustirus.
Viskas gerai.
Nebijok. Neskriausim tavęs.
Pala.
Gal reikia užsitarnauti jos pasitikėjimą? Prisigerint maistu?
Aha.
Turi ėdalo?
Ar turim ėdalo? Mes priglaudžiam šunis. Aišku, kad turim ėdalo.
Gerai. Prašau.
Gerai, nenorim išgąsdint,
- tegul tik vienas eina. - Aha.
- Čarlzai, gal tu eik… - Aš eisiu.
Gerai.
Čia tau.
Geras šunytis.
Suveikė.
Gerai.
Šaunuolis, Deividai.
Nežinojau, kad tu šunų ekspertas.
Matot? Žinojau, kad čia buvo šuo.
Laimė, klausei savo nuojautos.
Laimė.
- Taip pavadinkim ją. - Aha.
Gerai tavim pasirūpinsim, Laime.
Pirmas darbas bus maudynės.
Aha, ji tikrai maišyta.
Snukis kaip terjero, kailis kaip ši cu?
Labiau purvo kailis.
Violetinio purvo.
Aha, keista.
Gal kuris nubėgtumėt rankšluosčio?
- Jis virtuvėj, po kriaukle. - Gerai.
- Eik. - Ne, tu eik.
- Eikim abu. - Gerai.
- Kodėl taip padarei? - Kaip?
Išsiuntei juos kartu.
Jie ne kažkur toli. Jie name.
Kas tau negerai?
Tenorėjau stovyklaut su geriausiu draugu.
Bet jis atsivedė savo draugą, ir dabar viską daro su juo.
Dėl to tu nusiminęs?
Čarlzai, žinau, kaip jauties, bet pats pasakei.
Semis tavo geriausias draugas. Gali juo pasitikėt…
Jis nė neklausė, ar gali jį atsivest.
Kodėl ji inkščia?
Nežinau. Aš tik valau jos leteną.
- Laime, ne! - Grįžk!
- Kas yra? - Laimė pabėgo.
Nebijokit. Ji nepabėgs. Tvora per aukšta.
Na, ji vis tiek kažkaip čia pateko.
Geras pastebėjimas, Deividai.
Aišku, kad geras.
Žiūrėkit!
O vargeli.
Laime, ateik!
Reikia išsiskirstyt.
Laimės pėdsakai.
Bet jie išnyksta žolėje.
Palaukit. Turiu kompasą.
Ji patraukė šiaurės vakarų link.
Kam rūpi kryptis?
Ji nuėjo ten, kur yra nuodingasis raugmedis.
Laimei, jis išties nenuodingas.
Tik sukelia alerginę reakciją.
Dažniausiai šunų nepaveikia.
Supratom, Deividai! Viską išmanai apie stovyklavimą, gamtą ir šunis.
Gerai.
Mes su Deividu paieškosim daugiau pėdsakų,
judu pasilikit, jei Laimė sugrįžtų.
- Eime. - Gerai.
Kas nutiko?
Kas čia buvo?
Kodėl šaukei ant Deivido? Taip negalima.
Taip negalima? Tai tu sugadinai mūsų stovyklavimą.
Apie ką tu kalbi?
Tai turėjo būt mūsų savaitgalis.
Turėjom stovyklaut, kept zefyrus, sakyt baisias istorijas.
Vietoj to mes visą laiką
klausėmės visažinio Deivido, pliurpiančio apie svirplių čirpesį.
Suskaičiuoji čirpesius - nustatai temperatūrą, Čarlzai.
Puikios tyrinėtojo žinios.
Kurias turėjom išmokt mes vieni!
Ir kodėl jį pakvietei.
Nes žinau, ką reiškia būt naujoku!
Atsikraustyti į Midltoną man buvo viena baisiausių patirčių.
Maniau, su nieku nebesusidraugausiu.
Bet viskas pasikeitė tą dieną, kai pasirodei tu su Aukse.
Nebesijaučiau vienas.
Klausyk. Atsiprašau, kad nepasakęs pakviečiau Deividą.
Tiesiog maniau, kad suprasi, kodėl jį pakviečiau draugėn.
- Na, tu mane pakvietei draugėn. - Aš…
Nežinau, galvojau,
nebenori būt geriausiais draugais.
Reikės daugiau nei „Spruceman 1000“, kad taip nutiktų.
Va „Spruceman 2000“ tai…
Pala, ar ten…
- Žiūrėkit, ką turiu. - Laimė!
Sveika, mergyt.
Kaip ją suradot?
Deividas rado.
Jis susekė Laimės pėdsakus iki tvoros prie miško.
Pastebėjo ją šlubčiojant link jo.
Kažin kas negerai jos kojai.
Ji inkštė, kai paliečiau letenėlę.
Duok pažiūrėt. Aha, šita.
Patikrinkim, ar neparaudę, neištinę.
Žinau. Atleisk.
Nieko nematau.
Duok man.
Ei.
Ten spyglys. Turbūt spustelėjau jį.
Nenuostabu, kad ji šlubčioja.
Reikia jį išimt.
- Aha. - Aha.
Mano kišeninis peiliukas su pincetu, jei reikia.
Tikrai reikia.
Gerai, Deividai. Aš ją palaikysiu, tu pabandyk ištraukt.
Man nekaip sekas medicininiai dalykai.
Į mane nežiūrėk.
Tu ištrauk.
Tu tikrasis šunų ekspertas.
Gerai, padėk man. Palaikysi ją?
Eikš, mažyle.
Gerai.
Nukreipsiu jos dėmesį su skanėstu. Semi?
Aišku.
Gerai, Laime, gali būt kiek nemalonu,
bet tuoj pasijusi daug geriau.
- Gerai, drauguže. - Prižadu.
Ji pasitiki tavimi.
- Ačiū. - Aha.
Ei. Žiūrėk, Laime, skanėstas. Žiūrėk čia.
Aš…
Ištraukiau!
Šaunuolis.
Aha. Šaunuolis.
Ačiū.
Spyglys atrodo kaip nuo gervuogių krūmo.
Mano senajame kieme augo toks.
Tai paaiškina violetinę kailio spalvą.
Gal Laimė gyvena gervuogių fermoje.
Arba ji gyvena pas kai ką, kas sode augina gervuoges,
kerpa mamą ir gyvena už dešimt kvartalų.
Suvoki, kad tikimybė, jog tavo mamos kirpėjos šuo
pabėgs ir atsidurs jūsų kieme, yra viena iš milijono?
Žinoma. Bet taip pat turiu gerą nuojautą.
- Aš irgi. - Aha.
- Ne. - Ne?
Nesu jos mačius.
Bet ji tikrai miela.
Apgailestauju.
Nieko. Ačiū, Valeri.
Jei galiu kuo padėti…
Susitvarkysim.
Bet jei išvirtumėt daugiau uogienės, mama apsidžiaugtų.
Ji jau ją sunaudojo?
Kaip ir.
Mums metas.
- Ačiū, Valeri. - Ačiū.
Viso.
Man metas namo.
Atleisk, jei suerzinau. Žinau, kad trukdžiau jums.
Ne, atsiprašau, kad priverčiau taip jaustis. Visai netrukdei.
Be tavo sekimo įgūdžių nebūtume radę Laimės.
Tikiuos, kad prisijungsi prie jaunųjų tyrinėtojų.
Tikrai? Ačiū.
Kas čia buvo?
Nieko. Tai tarp manęs ir naujo geriausio draugo.
Šitas geras.
Pala. Čarlzai?
Laime, kas negerai?
Kas yra, Laime?
Džiaze. Mažyle, pasiilgau tavęs.
- Džiazė? - Kaip tavęs pasiilgau.
Valeri?
Kas čia darosi?
Kai išėjot, nuėjau į sodą gervuogių ir radau šitą.
Ar čia Laimės antkaklis?
Taip. Bet tikrasis vardas Džiazė.
Surinkau nurodytą numerį, paaiškėjo, kad ji - mano naujojo kaimyno Oudelio.
Ši mažoji bėglė prasikasė po tvora sode,
perbėgo Valeri kiemą
ir, pasirodo, stabtelėjo pasmaguriauti gervuogių.
Negaliu kaltint. Skanios gervuogės.
Žinom.
Kaip galėčiau atsidėkoti, kad taip gerai ja pasirūpinote?
Niekaip. Mes tik džiaugiamės, kad vėl esat kartu.
Kaip spėjot visa tai padaryt ir atsidurt čia pirmiau už mus?
Aš suaugusi. Turiu mašiną.
Ak, taip.
Štai taip.
Turiu puikią mintį.
Gal vėliau lįskim visi į senąją „Spruceman“
ir stovyklaudami pažaiskim viktoriną?
- Man tinka. - Man irgi.
Neįsivaizduoju nieko smagiau.
Einam.
PAGAL ELENOS MAILS MOKOMŲJŲ KNYGŲ SERIJĄ „THE PUPPY PLACE“
Išvertė Kristina Čeidaitė