ШІСТЬ РОКІВ ТОМУ
КНИГАРНЯ «ЗАКУТОК»
«Переляканий Пітер метався по всьому саду,
бо забув дорогу до воріт.
Загубив один капець у капусті,
а другий – серед картоплі.
О. Що, Ліззі?
У кроликів чотири лапи. Чому в Пітера тільки два капці?
Дуже хороше питання, Ліззі. Обговоримо після читання.
Маріє.
Ілюстрації вдало доповнюють сприйняття казки.
Напишу гарного листа редактору.
Він точно оцінить.
Ви мої зіроньки.
Ви дослухалися до кожного слова, і на кожне мали що сказати.
-Я любила «Пітера». -А я – «Золотоволоску».
Цікаво, що любов до читання нам привили ведмедики й кролики.
-І Фібі. -Само собою.
Але добре, що ти озвучила.
Скучаю за клубом «Хробачків».
Стоп. Чому скучаєте?
Торік я закрила читальну програму.
Мало охочих.
Як це – мало охочих? Це ж читання.
Бачте, є приємніші заняття на вечір,
-ніж сидіти зі старою книгаркою. -Ви не стара книгарка.
-Ви книгарка Фібі. -Саме так.
Мені бракує зграйки допитливих дітлахів.
Особливо якщо їм потрібен поштовх.
Я відчувала, що роблю щось корисне.
Може, ми зуміємо зацікавити дітей у програмі.
Було б чудово.
Що скажеш, Маріє? Ти за?
Відповім на «Поклик пращурів».
«Маленьким жінкам» усе до снаги.
Покладаю на цю програму «Великі сподівання».
Знову жарти про книжки?
Схоже на те.
Він одержимий.
Лиши на потім, Чарльзе.
Секунду. Вигнутолап запроторив Моші Мошу в шоколадну пастку.
Бачиш?
Ви чули?
Десь звідти.
Мама і двоє цуценят?
Глянь! Іще одне.
Не розумію. Хто лишає собак у коробці на стоянці?
Не знаю.
Що нам робити?
Не заходимо. А що, як відмовлять?
-Чотири собаки – це багато. -Так.
Почнемо з одного?
Вони його полюблять, і ми приведемо решту.
Не знаю. Не люблю брехати.
Ми не брешемо, а просто…
-Даємо правді подихати. -Точно.
Їм потрібна допомога.
Добре. Згода.
Побажай удачі.
-Привіт. -Сонце, як там книгарня?
Купила нову книжку Кіт Смітенс?
Ні… вона ще не вийшла. Але ось що я знайшла.
ЦУЦЕНЯТА ШУКАЮТЬ ДІМ
«ДРУЖОК»
Тільки ви з братом здатні знайти в книгарні бездомного цуцика.
-Ми знайшли його в коробці надворі. -Який жах.
Знаю, але хіба ж він не милий?
Подивимось, який милий він буде в кімнаті.
Ходімо.
Зачиніть двері, щоб не вибіг.
Швидко.
Щоб закликати дітей у клуб «Черв'ячків»,
треба привернути їхню увагу.
Чимось візуальним.
А це не занадто?
Може, просто повісимо плакати
про те, як клуб вплинув на нас
-у їхньому віці? -Дітей заохотять читати плакати,
яких вони не зможуть прочитати?
Щось я недодумала.
Цікаво, чому цей і цей граються, а той – ні.
Вони заслуговують на кращі імена, ніж «цей», «цей» та «той».
Назвемо маму Рубі…
…а цуценята будуть Діамант, Смарагд і Топаз.
Задум гарний, але дуже… разючий?
Знаєш, що буде круто й незвично?
Назвемо їх як елементи періодичної таблиці.
Аргон, Бор, Ксенон і… Германій.
Або Шкіпер, Какао, Кориця й Дружок.
Не бачу логіки.
Як і я. Але це було в коробці.
«Будь ласка, подбайте про Шкіпер, Какао, Корицю й Дружка».
Ясно.
Мама, мабуть, Шкіпер…
Бо вона капітан корабля.
А ти, напевно, Какао.
Точно. Хто з них Кориця, а хто – Дружок?
Дружок?
Ти Дружок?
От і відповідь.
Кориці треба надвір.
А якщо побачать батьки? Дружка вони вже бачили.
Кориця й Дружок практично близнюки. Вони не помітять різниці.
Ходімо, Корице.
Кориця? Чудове ім'я.
Воно їй личить.
-Їй? Сестра казала, що це хлопчик. -Невже?
Мабуть, ви не розчули. Ліззі ж так торохтить.
Біла смужка на носику ширша, ніж я запам'ятав.
Цуцики. Ростуть і змінюються.
І коричневої плями я на голові не пам'ятаю.
-Це бруд. Ми були надворі. -А де шматок хвоста?
Це не була брехня, це було недоперебільшення.
Вибачте, що не розповіли про другого цуцика.
Ми переживали, що ви не дозволите залиш…
Ми не знали, що робити. Не хотіли їх розлучати.
Це вже все? Більше цуценят нема?
Більше цуценят нема. Чесне слово.
Власне, вона не цуценя.
Вибачте, містере й місіс Пітерсон. Не треба було вас обманювати.
Ти не помагаєш.
Вибач. Я тобі подзвоню.
Па-па.
Бачите? Тому ми й не казали.
Ми знали: ви розсердитеся і не дозволите їх лишити.
Ліззі. Знаєш, що нас розсердило?
Що ми вам брехали.
Ви думали, що ми відмовимо
самотній мамі з трьома цуциками?
Ми що, безсердечні?
Правильна відповідь – «ні».
Ми запанікували.
Нам дуже жаль.
Який ти.
Ми в одній команді. Пам'ятайте.
-То візьмемо його на перетримку? -Тільки без таємниць.
-Згода. -Авжеж.
Добре.
Цей особливо милий.
Це Дружок.
Ви надіялися нас обдурити?
-Він – так. Я – ні. -Гей!
Та ну. Собаки множаться, як кролі.
Кролі. Точно.
На.
Ми ж не будемо заводити кролів?
На цьому етапі мене ніщо не здивує.
КНИГАРНЯ «ЗАКУТОК» КНИЖКОВІ ХРОБАЧКИ – ЧИТАННЯ
Діти, що читають, успіху досягають.
Будь сміливий, як кролик Пітер. Стрибай до нас!
Чудовий задум. Читання проходить тут?
Так, у книгарні «Закуток». Читаємо «Кролика Пітера».
Люблю «Кролика Пітера».
Бачу, Айзек також заінтригований.
-Подобаються кролики? -Це цуцики.
Ходімо. Нам пора.
Ми шукаємо їм хазяїна.
Ми подумаємо.
На всі руки майстри.
Дівчата, я вами пишаюсь.
Місць на суботу вже майже нема.
Це чудово!
Не можна недооцінювати силу літератури.
І цуциків-кроликів.
«Вухасточка, Пухнасточка й Пушинка – чемні кроленята…»
Дружок, не проси. Бо ти як кролик Пітер.
«…вийшли на стежку зібрати…»
Дружок. Ти дуже милий і переконливий.
Але ти щойно їв.
«…вийшли на стежку й…»
-Дружок. -Що таке?
Я готуюся до читання «Хробачків»,
але Дружок постійно просить їсти.
-І в тебе? -Ти про що?
Ніхто не просить, як Дружок.
Здається, що він голодує, але він їсть,
бо миска завжди пуста.
Він трохи схуд.
Дивно.
Зовсім не дивно. Дружок – омега:
найнижчий у сімейній ієрархії.
То він коротун?
Коротун – не дуже влучний термін.
Проте це часто найменший і найслабший цуцик.
Дружок не надто менший за Какао й Корицю.
Власне. Тому я вживаю термін «омега».
Річ не в розмірі чи силі. Він просто не хоче домінувати
й уникає конфліктів.
То чому він постійно голодний?
Якщо ви не стежите,
Кориця й Какао його відштовхують і все з'їдають самі.
Какао й Кориця такі товариські. Вони ж не забіяки.
Пси не такі забіяки, як люди.
Цуценята інстинктивно борються за їжу й тепло.
-Бідолаха. -Не переживайте.
Просто будьте до нього уважніші.
І годуйте окремо.
Він такий лагідний.
Дуже лагідний.
«Переляканий Пітер
метався по всьому саду,
бо забув дорогу до воріт».
«Загубив один капець у капусті,
а другий – серед картоплі».
Мамо, хочу додому.
Усе гаразд, сонце. Ще трошки. Не бійся, я поряд.
«Йому б усе минулося,
якби він не наштовхнувся на гусака…»
-Так, Джуліє? -Чому в Пітера тільки два капці?
Письменники й редактори часто антропоморфізують героїв,
щоб їх було легше зрозуміти.
А тепер – перекус. Сьогодні в нас…
Морква.
Привіт, Айзеку. Тобі цікаво?
Тату.
Ми з Айзеком без упину говорили
про те, щоб узяти у вас цуценя.
-Авжеж. -Чудово.
Подзвоніть, коли можна зайти.
Йому не кажіть, але я цього хочу навіть більше, ніж він.
Це буде наша таємниця.
Ходімо, Айзеку.
Вибачте за Паркер.
Вона любить казки, але нервується серед дітей.
Для неї це складно,
-а я не хочу заважати іншим. -О, ні.
Паркер нікому не заважає. Приходьте через тиждень.
Ми придумаємо, як їй зробити затишніше.
Дякую за розуміння. Спробуймо ще раз і подивимось.
Добре.
-Який наш план для Паркер? -Гадки не маю.
-І я скучатиму. -Дбай про сестру.
Добре, що ви берете двох.
Я не планував, але не стримався.
Вони так люблять один одного, що не гоже їх розлучати.
Хіба що ти хочеш одного, Айзеку.
Ні, двоє – краще, тату.
Згоден.
Дуже вам дякую.
-Присилайте фото. -Обов'язково.
За мною, малі. Ходімо, Айзеку.
Що ж, непогано.
Мабуть.
-Вам шкода Дружка? -На нього й не глянули.
Дружок не хотів, щоб його бачили.
Принаймні він нормально їстиме.
Точно.
На, Дружок.
Куди він?
Він його ховає.
Звик битися за харчі
і думає, що його відберуть.
Золотце.
Граєшся з Дружком?
Коли він ховав їжу, мені стало його жаль.
Пам'ятаєш, що ми чинимо так само після Гелловіну?
Ховати їжу – інстинкт, Чарльзе. Собаки так роблять.
Я вірю доктору Еббі. З Дружком усе буде гаразд.
Надіюся. Цікаво, що я прийшов його підбадьорити,
а він відчув, що я сумую, і врешті втішив мене.
Тінь так само мене втішав.
Деякі собаки дбають про людей.
Гей.
Вона тебе почула.
Так.
Гей.
«Після того Золотоволоска не перечила матері».
«Більше ніколи-ніколи».
Кінець.
Запитання?
Так, Паркер?
Ви приведете Дружка знову?
Можливо. Ти йому подобаєшся.
Дякую, дівчата.
Дякую, друзі. До зустрічі через тиждень.
Дякую.
Добре, що ви привели Дружка.
Він поміг Паркер заспокоїтися й не боятися серед діток.
Цікаво, бо ми збиралися завести пса –
і це мене переконало.
Ми саме шукаємо для Дружка домівку.
Справді? Я поговорю з Паркер.
Гей.
Дружок.
Що я можу сказати – ви все ще мої зіроньки.
Ми раді помогти.
Я сто разів читала «Золотоволоску»
і готова прочитати ще сто.
У старих є щось особливе.
Це ти про мене?
Ні… Я…
Знайду щось почитати.
Ліззі, дивись.
Так.
Схоже, Дружок знайшов нові колінця.
Я дуже за ним скучатиму.
Дружок прибіг попрощатися.
Дружок, ми тебе любимо.
Він прекрасний цуцик.
Погоджуємося.
Вигуляємо Дружка?
Так.
Це так гарно.
Собаки дуже пасують до книгарень.
Дітям сподобався Дружок.
Може, хай книгарня «Закуток» заведе талісман?
Я б залюбки, але ростити цуценя і займатися книгарнею
я не подужаю.
Так, розуміємо.
Цуценята вимагають уваги.
Але й у старих є щось особливе.
Ви їй подобаєтесь.
А як інакше?
У нас чимало спільного.
Я бачила, як вона дбала про своїх малят.
Вона чудова мама.
Маю для тебе щось особливе, Ліззі.
Нова Кіт Смітерс!
Прямо з друку.
Чарльзе.
Перше видання «Великого пса-воїна»?
Моє улюблене. Про походження лорда Коха.
Прошу нам вибачити: ми зі Шкіпер прогуляємося по кварталу
й поділимося давніми спогадами.
От і щасливий кінець.
Чотири собаки знайшли дім.
-Так. -Ми з мамою
-робимо успіхи в перетримці. -Так.
-Подивимося книжки? -Ходімо.
Ясно.
ЗА СЕРІЄЮ КНИЖОК ЕЛЛЕН МАЙЛЗ
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська