Mamă.
Ce faci aici?
Verific dacă ești în viață.
Ai idee cum mă simt când nu aud nimic de la tine?
Știi la câte mă gândesc?
Blestemul maternității.
Mă rog, unul dintre ele, îngrijorarea constantă.
Ar fi trebuit să sun, dar totul este... Sunt bine.
Deci asta vrei să faci?
Supraviețuire.
Cine are parte de ea?
Și cine nu are?
Totul depinde de cel care e dispus să atace primul.
Caryl.
E totul în regulă?
Am auzit totul despre fata aia.
Cara.
BAZAT PE ROMANUL WILDERNESS, DE B.E. JONES
SĂLBĂTICIE
Te rog, spune-mi că nu i-ai zis nimic.
- E mama mea. - Dar o urăști, Liv!
Frumos.
Nu am vrut să spun...
Știi cum o să arate dacă află toți.
Da.
Foarte rău.
Și apoi mă bagă la închisoare.
Și apoi te bagă la închisoare.
Spune-mi ce știe.
Te rog!
Știe despre accidentul Carei.
Și cât...
Cât de afectat ești în legătură cu colega ta.
Livvy.
Mulțumesc.
În seara asta chiar voiam să vin acasă și să resetez totul.
Acum e mama aici.
De ce a venit?
Își face griji pentru mine și pentru problemele din căsnicia mea.
Dar i-ai explicat, nu?
Will...
Dacă așa consideri tu că e o relație, ești un sociopat.
Ascultă-mă.
Nu ne permitem ca mama ta să stea aici și să pună întrebări.
Bine, ascultă.
Ascultă. Noi...
Jucăm teatru,
o asigurăm că totul este în regulă.
Ea se duce acasă, noi ne vedem de viață
și apoi o să-ți arăt, așa cum trebuie,
cum mă revanșez față de tine, bine?
Bine?
Nu-mi convine.
Liv.
Liv, te rog.
Singurul lucru mai rău decât milogeala ta continuă
este „ți-am zis eu” al mamei.
Ar trebui să sărbătorim
prima ta vizită la New York.
Șampanie, nu crezi?
Da. Ai dreptate, ca de obicei.
Mi-am găsit cadoul de nuntă ascuns într-un sertar.
Ciudat. O fi fost menajera.
- Cât stai? - O săptămână.
Ca să avem timp să stăm de vorbă.
Cum rămâne cu munca?
Nu am mai avut o vacanță de la incinerarea lui Ron,
la care n-au avut nici măcar bufet cald.
N-o să vă stau în cale, dacă asta te sperie.
Aveți destul pe cap cu treaba asta cu Cara.
Nici n-o să observați că sunt aici.
Ce coincidență! Canapeaua e deja așternută.
Nu, soacra mea nu va dormi pe canapea.
Îți voi rezerva o cameră.
Nu am nevoie de zarvă.
Nu se discută. Măcar atât putem face. Ești musafira noastră.
Nu sunt musafiră. Sunt rudă.
Desigur, și, ca rudă,
te rog să-mi spui ce părere ai.
Scuze.
Nu m-am putut abține.
Ești prea bun cu mine.
Ce părere ai?
E îndrăzneț.
Ce culoare! Cu ce ocazie?
Fără nicio ocazie. Îmi place să-mi răsfăț nevasta.
Ești în formă.
Probabil
fiindcă nu bei și te duci de trei, patru ori pe săptămână la sală.
Fac box.
- De ce? - Niciodată n-am înțeles ce logică are.
Să alergi pe loc,
într-o cameră plină de transpirația altora, când parcul e alături?
Înțeleg. Pentru unii, e religia lor.
Așa era și pentru dra Parker?
Da, îi plăcea să facă sport. Care-i problema?
Nu vă duceați niciodată împreună?
Era distracția ei.
Deci nu știi ce e în dulapul ei?
40.000 de dolari.
Actul de identitate.
- Ce naiba? - Și asta.
Fata ta căuta o casă.
Nu mi-a spus nimic.
Nu cred că te includea și pe tine.
Deci avem o geantă
ascunsă într-un loc în care știa că nu vei veni,
pentru că era distracția ei.
Și, în geanta aceea,
mijloacele pentru a fugi.
În Yosemite ai zis:
„Lucrurile erau mai bune ca niciodată.
„Eram în vacanță, eram îndrăgostiți.”
Din câte văd eu,
tu și dra Parker erați în relații diferite.
Îți făceai iluzii.
Sau minți.
Și, dacă minți despre asta, despre ce altceva mai minți?
Eram trează.
E greu să nu fii cu tot zgomotul ăsta.
Nu e de mirare că pari mereu obosită. În ce privește tâmpenia asta de canapea...
Atunci, te duci la Lowbeck.
O să-ți placă să vezi unde lucrează Will.
Sunt sigură că e elegant.
Are ședințe, dar, când se întoarce, insistă să-ți facă micul-dejun.
Și ce implică asta,
să apese pe butoanele mașinii de cafea?
Mamă!
Orice ai crede că se întâmplă, după cum vezi, nu e adevărat.
Nu există altă femeie, nicio aventură, nicio dramă.
Atunci, de ce dormea aici?
Pentru că, așa cum ai spus mereu, eu sforăi oribil.
Avusese o ședință importantă.
Te rog, de dragul meu,
poți face un efort?
Mereu fac asta.
O vecină tare vorbăreață.
Tu fă duș, eu scap de ea.
Cobor imediat.
E totul în regulă, dnă detectiv?
Doamnă Taylor, bună dimineața! Pot să urc?
Tocmai ieșeam.
Pot veni cu dv.?
Sigur.
Să știți...
că am arestat pe cineva.
Garth Lanahan.
Nu vă miră?
Aș vrea eu.
Au existat semne de avertizare
când erați în drumeție?
Nu aș merge atât de departe.
Doar că...
Felul în care i-a pus pe umeri haina lui...
Într-un fel, părea protector, în altul...
Posesiv.
Vă las să vă terminați cafeaua în liniște.
Vă mulțumesc, dnă detectiv,
că v-ați făcut timp.
Mai e ceva.
Recunoașteți pe cineva de aici?
Asta sunt eu, evident, și...
Asta e Cara.
Da, așa este.
Dar nu ați mai întâlnit-o înainte de Yosemite.
Așa ați spus.
Da. Presupun că mergem la aceeași sală de gimnastică.
Mergeați.
Deci e doar o coincidență?
Pentru că, dacă ați fi întâlnit-o, m-aș întreba de ce ați mințit despre asta
și ce fel de atitudine față de Cara ați avut în sălbăticie.
L-au arestat pe Garth.
O iubea. Nu are nicio logică.
Ba de asta are logică.
Biata Cara!
Poate că, dacă nu ar fi spus „nu”...
Garth a cerut-o de soție în seara aceea.
De ce nu mi-ai spus?
Îi părea rău pentru el. M-a pus să jur că nu spun nimic.
A existat și un inel?
Da, sigur că a existat și un inel, Liv.
E vorba de Cara. Un diamant absurd de la Taffin.
Unde e inelul acum?
Ce contează? Ea l-a refuzat.
Trebuie să spui la poliție.
De ce? Nu e implicat nimeni altcineva.
Și cum le-aș putea spune că am obținut aceste informații?
Nu. Noi...
Nu ne băgăm, fiindcă nu e treaba noastră.
S-a terminat.
În sfârșit, s-a terminat.
Sol, îmi trebuie unul dintre cele mai bune apartamente ale noastre.
Pentru tine, orice.
- Poftim! - Mulțumesc.
S-a aranjat.
Nu, mulțumesc. Mă descurc.
Așa își obțin ei comisionul.
Desigur.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Will. Ați auzit cu toții, nu-i așa?
Îmi vine să-i sucesc gâtul.
Sau să-l chinuiesc mult mai lent.
A fost la mine acasă și am știut că nu era suficient de bun pentru ea.
M-a ascultat? Nu.
Nu a vrut.
Mi-ar trebui jumătate de Xanax,
dar vine comitetul la ora 14:00.
Le plac oamenii energici.
- E mai bine să... - Sunt soacra lui William, Caryl.
Da, din Scoția.
- Țara Galilor. - Tot aia.
Îmi pare rău pentru colega dv.
E oribil.
Mamă, Bonnie e femeia cea mai ocupată din lume.
Dacă o mai reținem, o să concedieze pe cineva.
Îmi cer scuze că intervin.
Îmi pare bine să vă cunosc. Sunt Marissa.
Bonnie, ai o întâlnire la prânz. Dacă vrem să iasă bine,
ar trebui să mergem.
Da. Îmi pare rău.
Vizită plăcută! Ne mai vedem.
- Vin imediat. - Repede.
- Da. - La revedere.
Vii la cină diseară, da?
- Da. - Bine.
Poftim!
Duceți-vă să vă distrați.
Credeam că ne ducem în Times Square.
Aia e pentru turiști, mamă.
Și noi ce suntem?
Aici e casa mea.
Aici trebuia să venim în luna de miere, îți vine să crezi?
Nu a fost o noapte în Scarborough?
Am rămas însărcinată, nu?
De fapt, nu credeam că o să venim.
Tatăl tău făcea promisiuni, dar nu le putea ține.
Mie, cel puțin.
Putem merge la Times Square. Este infernal...
Mi-am petrecut viața cu „vara viitoare,
„după ce mai economisim” sau preferata mea:
„O să te arzi și o să te cojești.”
Tu nu ai problema asta cu Will.
Nu crezi că pot spune ceva frumos despre el?
Nu am spus niciun cuvânt.
Spun doar
că un bărbat se duce după ceea ce vrea.
SE CUNOȘTEAU DE DINAINTE?
Nu vreau să spun că l-am rezolvat, dar...
Ai rezolvat cazul.
Ați luat cina și apoi v-ați dus la bar?
Și ați plecat de la bar la 23:45?
Da.
Atunci ați văzut-o pe dra Parker pe coridor?
Da. Probabil că nu ne-a observat, era foarte supărată.
Cum ați ajuns să presupuneți asta
în legătură cu starea ei?
Nu fac presupuneri, dle detectiv. Plângea în hohote.
Ați declarat că în acel moment dra Parker era în camera de hotel cu dv.
Cum explicați asta?
În același moment, din minibarul dv. au fost luate următoarele.
O bere Coors, două bourbonuri, o sticlă de vin roșu.
Ditamai petrecerea.
Noaptea a fost diferită de ceea ce ați declarat
și s-a terminat cu încălcarea a zece ani în care nu ați mai băut.
Nimeni nu v-ar învinovăți că erați într-o stare instabilă.
Poate că nici nu mai gândeați
când ați urmărit-o pe femeia pe care spuneți c-o iubeați.
Chiar o iubeam.
Nu mai spun niciun cuvânt până nu-mi aduceți un avocat.
Mi s-a spus că aici e biroul lui Will, dar tu nu ești Will.
Nici măcar într-o zi bună.
A doua ușă pe dreapta.
E o placă pe perete, nu o poți rata.
Cum s-a acomodat?
Nu-i spune că i-am făcut un compliment,
dar am fi pierduți fără el.
Deci îți place să lucrezi cu el?
E foarte chipeș.
E popular cu clienții?
Am o fiică.
Nu-mi vorbește de trei ani, dar te înțeleg.
Mă interesează viața lor, pentru că Țara Galilor e departe.
- Îți faci griji pentru Liv. - E cazul?
Omul ăsta muncește 16 ore pe zi.
Bine? Nu...
Nu prea are timp s-o înșele.
În afară de colege.
Crede-mă. Aș ști.
Nu are.
Alo? Cine e?
Sunt Garth.
Soțul Carei.
Mai ești acolo?
Te rog, nu închide.
Ce se spune despre mine nu e adevărat.
Ce vrei?
Ei răstălmăcesc totul, știi?
Fac lucrurile să pară altfel decât cum sunt.
Trebuie doar să știu.
Cara ți-a spus ceva despre noi?
Pentru ca voia să mă părăsească și trebuie să știu de ce.
Liv?
Liv, mai ești acolo?
Îmi ignori mesajele?
Nu poți ignora o persoană pe care o vezi în fiecare zi, dar măcar ai încercat.
Aș putea suporta replica: „Nu trebuia s-o facem.”
Am servit-o și eu de câteva ori.
Lasă-mă în pace.
APELURI DEȚINUT DESTINATAR OLIVIA TAYLOR
- Arăți... - Da, știu.
Ca un mielușel.
Nu asta voiam să spun.
Hai să nu ne certăm pentru asta,
e frumos că am fost invitată,
dar aș vrea ca tu și Will să ieșiți singuri în seara asta.
Meritați.
Știu că situația nu a fost ușoară.
Asta e puțin spus.
A fost cu totul oribilă,
iar tu n-ai cerut să ai parte de așa ceva.
Will...
Putem s-o lăsăm baltă?
Faptul că ești aici înseamnă totul pentru mine.
Mulțumesc. Este mai mult decât merit.
Iertarea ta...
Nu pot...
Nici măcar nu o pot exprima.
Liv, ești atât de minunată și de bună...
Ajunge cu trecutul.
Cum ai spus,
s-a terminat.
De acum încolo,
să ne concentrăm doar la ce urmează.
Mă refer la un copil.
Un copil?
Nu la asta mă așteptam.
Știu că spun mereu că nu e momentul
sau că avem nevoie de casa noastră
sau că aștept să fiu promovat.
Da, toate astea sunt adevărate,
dar, la fel de bine,
nu sunt, pentru că, la urma urmei,
îmi este groază...
că voi dezamăgi copilul, că nu sunt destul de bun,
că o să-i fac rău copilului.
Dar vreau să fiu mai bun. Vreau să...
Vreau să fiu mai bun. Să mă implic așa cum trebuie.
Și tu...
Liv, ai fi o mamă incredibilă. Sunt sigur de asta.
Deci, ce spui?
- Ce spun? - Da.
Spun...
că e doar o altă replică.
Ba nu.
Nu, Liv, este...
E adevărat.
Am văzut cu ochii mei
cât de oribil de scurtă e viața.
Nu o mai pot irosi.
Se pare că există și ceva mai înfricoșător decât să ai un copil.
Și anume, să ne petrecem timpul prefăcându-ne că ne este bine,
față de mama ta, de prietenii noștri, de lumea din jur,
iar apoi să dormim în paturi separate,
unde eu mă simt așa de singur, că-mi vine să urlu.
Deci...
Este un „da”?
La naiba.
Nu avem ce pierde.
INTERNET CAFE LA SUBSOL
Pe cine ai sunat ieri?
Avem jurnalul de apeluri, deci...
Am sunat-o pe Liv Taylor.
V-ați împrietenit în drumeție?
Ciudată prietenă!
„Felul în care i-a pus pe umeri haina lui...
„într-un fel, părea protector,
„în altul, posesiv.”
Ea n-ar spune așa ceva.
Pentru că ai încredere în ea?
Abia o cunoscusem.
Ăsta e un lucru bun, nu?
Afli punctul de vedere al unei alte femei, îi ceri sfatul.
Mai aveți încă o oră, maximum două, cu clientul meu,
și bateți câmpii?
Mă întreb doar dacă i-ai spus ce planuri ai cu Cara.
Planuri? Cum adică?
Planuri până la adânci bătrâneți.
O informație anonimă de ieri ne-a trimis la Taffin.
Ești în vacanță, mamă.
Dacă te trezești mai târziu, nu ești o ratată.
- Celelalte sunt aproape uzate. - Știu, am văzut.
Nu știu un...
Un mod adecvat de a spune asta,
așa că o s-o spun și gata.
William te înșală.
Ceea ce știi deja.
Știi de mai multă vreme.
Aș vrea doar să nu simți că trebuie să te prefaci față de mine.
De asta trebuia să-ți bei ceaiul.
Nu mă lua de proastă mai mult decât o faci deja.
Vă purtați ca în luna de miere, de parcă nu mi-aș da seama.
Mă rog doar să nu însemne că vrei să rămâi cu el.
Deci vrei să facem asta?
În loc să ne ducem să vedem un spectacol, să mergem la un restaurant,
să facem lucruri pe care le fac mamele cu fetele.
Știi cu cine era încurcat?
O să-mi beau ceaiul.
Cu fata moartă?
Cu ea. Cara.
Am fotografii Polaroid.
Sunt șase poze. Toate cu ea,
în diferite...
Uită-te singură. Le-a ascuns într-un sertar din dormitorul vostru.
Deci de asta ai făcut așa aseară.
Asta înseamnă că el are mâinile legate.
Poți să obții orice vrei la divorț.
Ai putea s-o iei de la capăt, așa cum trebuie.
Fac asta pentru binele tău.
Nu mă bucur de asta. Deloc.
Îmi închipui ce față ai făcut când ai aflat.
În sfârșit, poți să te răzbuni pe mine.
- Să mă răzbun? - Zău așa, mamă!
Suntem doar noi două aici.
Pentru că ți-am spus că tata i-o trăgea femeii ăleia.
Eu aș avea grijă ce spun în continuare.
Ți-am distrus viața.
Tu ai spus asta, nu eu.
Iar acum încerci să-mi faci același lucru.
N-am zis niciodată asta. Aveai zece ani.
Erai prea mică să-ți aduci aminte ceva logic.
Ba îți amintești când mama îți spune că ești depravată,
nebună și, preferata mea:
„Ai inventat totul.”
Știi cât de rușine mi-a fost?
Nu, de fapt, mai mult decât atât.
Credința asta pe care mi-ai dat-o
că, în adâncul sufletului, oricum aș fi eu,
există o sămânță de răutate.
Dacă crezi asta prea mult, devine real.
Mereu ai avut o fantezie bogată. Ai trăit cu capul în nori.
Și acum faci la fel.
- N-ai dat vine pe mine? - Și ce dacă?
„Și ce dacă?”
Asta sunt eu!
Tu m-ai făcut să fiu așa, tu m-ai făcut să fac ce am făcut.
Ești prea copilăroasă, Olive!
Bine!
Dacă tu n-ai fi vorbit, el n-ar fi plecat!
Mulțumesc.
Mulțumesc, mamă.
Știi câtă vreme am crezut că nu merit să fiu iubită?
Că nu eram suficient de bună?
Și în sfârșit am găsit pe cineva
care mă face să mă simt bine, iar tu ce faci?
Vii și distrugi totul!
Ba soțul tău a făcut asta.
Uită-te la fotografii!
Nu trebuie să mă uit la ele. Știu. Sigur că știu!
- Vii acasă. - Ba nu vin acasă.
El e casa mea. Asta e casa mea. N-o să renunț la căsnicie.
M-a costat prea mult!
Îmi spui că ești fericită că asta e soarta ta?
Blocată cu un om care nu te iubește,
într-un oraș care nu dă o ceapă degerată pe tine?
Ba mă iubește.
Avem un viitor.
Nu-mi spune
că ești atât de proastă încât să-ți dorești o familie cu el.
Pentru că te va părăsi,
iar tu vei rămâne blocată.
Și, într-o bună zi,
o să mă duc să-i spun fetei mele
cât de mult o urăsc?
Încerc doar să te ajut.
Da.
Există un început pentru toate.
La naiba!
Știu că vrei să se termine.
La fel și noi.
Există un singur motiv să returnezi un inel.
Când fata spune „nu”.
Îți economisești salariul de rahat pentru inel,
îți iei inima în dinți și o ceri de soție.
Ai grijă să o faci cum trebuie, așa cum și-ar dori ea.
Și ea ce face?
Îți frânge inima.
E logic să te duci după ea,
să-i pui întrebări la care sigur a fost prea lașă ca să-ți răspundă.
Așa că ți-ai spus: „Dacă n-o pot avea eu, nu poate nimeni.”
Nu ești un om rău.
Nu o lovești, n-o strangulezi, n-o faci să sufere.
Doar o împingi
cu fermitate.
Din spate.
Pentru că nu o poți privi în ochi.
Pentru că tu simți dragoste.
Nu ură.
Pentru că, dacă i-ai vedea fața,
ți-ai aminti că e cea pe care o vrei de soție.
Am crezut...
Am crezut c-o să spună „da”.
Ea...
Dar nu a făcut-o.
Nu a făcut-o, și...
M-am îmbătat când nu ar fi trebuit.
M-am gândit la multe lucruri întunecate la care n-ar fi trebuit.
Dar nu am ucis-o.
M-am purtat oribil.
Dacă mi-ai fi spus că a venit mama ta,
m-aș fi ascuns.
Cât de monstruoasă este?
Nu mai mult decât mine.
Deci e foarte monstruoasă.
Pot să te întreb ceva?
De ce ești atât de bună cu mine?
Pentru că sunt o mare masochistă.
Am trecut și eu prin așa ceva.
Nu le-aș dori nici dușmanilor mei,
darămite cuiva care-mi place.
Pentru o clipă, am crezut că văd o cale de ieșire.
MAMA - DACĂ NU TE INTERESEAZĂ POZELE, POLIȚIA VA FI INTERESATĂ
Nu pare o veste bună.
Trebuie să...
E în regulă.
Știi unde mă găsești.
Spune-mi că nu mă șantajezi.
Nu, te protejez.
Fata e moartă, Olivia.
Will nu are nicio legătură cu asta.
În concluzie, vii acasă.
Dăm drumul unui criminal.
Fără mărturisire, restul sunt doar dovezi circumstanțiale.
Toată lumea vrea să fie el.
Nu înseamnă că și este el.
Ai câștigat.
Dacă vrei ceva discret,
respect asta, desigur.
Dar Dennis a spus că ne dă sala de festivități de la Yew Tree.
Nimeni n-o să stea la coadă, mamă.
Te înșeli.
Le-a fost dor de tine.
Tuturor.
Luăm budincă sau ce facem?
Dacă mănânc una întreagă, va trebui să mă duci în spate,
dar ar fi nepoliticos să nu mâncăm baclava, nu?
Și fac eu cinste. Fără discuție,
pentru că sărbătorim.
Sigur.
Cum vrei tu.
N-aș fi făcut-o niciodată.
Știi asta.
Mi le dai?
Să-l jumulești de tot, scumpo.
Merită tot ce i se întâmplă.
Acum, că plecăm, nu mai pare atât de rău.
Există mereu o soluție.
Când vei vedea dealurile de acasă
și vei mirosi aerul, o să uiți de toate astea.
Totul va fi ca un coșmar.
Te iubesc.
De ce ești atât de tandră?
- Puteți s-o duceți pe mama la aeroport? - Bine.
Urâtă șmecherie!
Atunci, ce ai în asta, pietre?
Am pus înăuntru haina aceea.
Tu o s-o folosești mai bine.
Nu am nevoie de fotografii.
Ajunge să le spun.
Pot să le spun că Will se culca cu Cara.
Da, ai putea.
Da, și o voi face.
Doar că...
Nu ar fi rău pentru Will.
Olivia.
Nu am vrut.
Nu am vrut. A fost un accident.
Will a făcut-o. Mă auzi?
Nu există răutate în tine.
Nu plânge. Ascultă!
Eu sunt. Nu ai de ce să te sperii.
Vino.
Ia loc.
Cina e aproape gata,
ceea ce înseamnă că ne-o aduce imediat,
iar eu o s-o pun în farfurie,
ca tu să crezi că știu să gătesc.
Cine este?
Pentru că nu este Cara.
Așa că te întreb din nou.
Cine este?
Mă lași...
Mă lași să-ți explic, te rog?
Cred că am trecut de asta.
Este...
E Marissa.
Prietena Carei?
Ți-o trăgeai cu prietena Carei?
Înainte sau după?
Deci, înainte.
Cât rafinament!
Cred că e ceva în neregulă cu mine, Liv.
Pot s-o rezolv.
Cu ajutorul tău, pot s-o rezolv.
O să cer un transfer, o să fac terapie...
O să fac tot ce vrei tu, Liv.
- Chiar și un copil pe care nu-l vrei? - Ba vreau copilul.
Vreau să am totul cu tine, Liv.
Ba nu.
Nu, vrei totul cu toată lumea.
A sosit cina ta romantică.
Liv, te rog. Vorbește cu...
La naiba!
V-am întrerupt?
Da. Cum ai ajuns aici?
Nu așa se vorbește cu un prieten.
Fiindcă... Asta suntem noi, nu?
Noi trei suntem prieteni.
Sigur că suntem.
Ai venit tocmai când ne certam.
Nu are rost să ne prefacem.
Da, fiindcă...
nimănui nu-i plac mincinoșii, nu, Liv?
Bine că ai pomenit de asta.
Rămâi să mănânci cu noi.
Și lui Will i-ar plăcea, nu?
Da, ar fi minunat.
- Aduc farfuriile. - Da.
Hai să-ți dau ceva de băut. Vino cu mine.
Vino cu mine. Whisky?
- Da. - Grozav!
Cum îl vrei?
Mie îmi place cu gheață.
Am păstrat ceva bun.
Eu doar...
Sunai la poliție.
Nu ești prea prietenoasă.
Le-ai spus minciuni despre felul în care mă purtam cu Cara.
Garth, lasă arma jos, te rog,
și putem vorbi ca adulții.
Sunt al naibii de calm!
Sigur că ești.
Te rog, poți să-i dai drumul soției mele?
Te rog!
După ce-mi spune de ce s-a purtat într-un fel,
dar era altfel.
Nu te consider prost.
Sunt de partea ta.
Există o singură persoană care a fost de partea mea.
Sau am crezut că este.
Înțeleg.
Crede-mă. Te înțeleg.
Spune-mi ce ți-a spus.
Ce ți-a spus cu adevărat.
Simți că nu mai există nimeni
în care să ai încredere.
Că nu mai există nimic ferm.
Ba cred că tu nu spui nimic
și asta spune totul.
Cine era tipul?
Liv...
Pentru că iubita mea nu pleca
decât dacă avea unde să se ducă.
Îmi pare rău.
Eu am fost.
Eu am fost. Eu și Cara.
E vina mea.
Te rog, dă-i drumul!
Te ura de moarte.
De ce crezi că a venit în Yosemite?
Am început să ne culcăm împreună de când m-am mutat aici.
Are un tatuaj imediat sub...
M-a urmat acolo pentru că voia să fim împreună.
Îmi pare rău.
Taci!
Îmi pare rău.
Taci naibii din gură!
- Taci naibii din gură! - Will!
- Tu știai! - Will!
Tu știai, nenorocito!
Will!
Javră!
De asta ai mințit.
Știai!
El a ucis-o.
Ea era a mea.
Era a mea.
Subtitrarea: Anca Irina Dumitru
Redactor Robert Ciubotaru