Nechte to venku a jděte pryč.
PRÁVO PODLE LIDIE POËT
Nittiho vrah mohl zabít i vás.
Proč jste neinformovali příslušné úřady?
Po smrti Carla Pancaldiho jste ten případ uzavřel.
Proč bychom to hlásili?
- V kolik hodin jste našli tělo? - Kolem šesté.
Ano.
Ještě předtím jsme viděli,
jak někdo nastupuje do našeho kočáru.
- Nejspíš nájemný vrah. - Proč myslíš, že nájemný, Lidie?
Vystřelil jen jednou, přímo do čela.
Žádný amatér.
Jak věděl, že se s ním máme setkat?
Nevím.
Můžu vědět, o čem to mluvíte?
Nitti prodal Brusaferrovi tajné dokumenty.
Slíbil, že mi řekne, co v nich bylo. Proto jsme tu byli.
Ale někdo na to setkání přišel před námi.
A co se stalo s těmi dokumenty?
Jsou schované ve vzácné knize.
Vydání Augustinových Vyznání ze 17. století.
Hledali jsme ji v Attilově domě, ale marně.
Báječné.
Taky jste narušili místo činu. Dobrá práce. Gratuluju.
A ptáte se, proč jsme neinformovali úřady?
Dost, Jacopo.
Má pravdu.
Ano, má pravdu.
Chtěli jsme udělat správnou věc.
Ale udělali jste chybu, Lidie.
Co jsi dělala uprostřed noci s Jacopem v Belvedere del Vitozzi?
Tohle máme už dlouho?
- Co? - Tuhle příšernost.
Ta „příšernost“ jsou kyvadlové hodiny ze staré Schwarzenbergovy továrny.
V celé Itálii je jich jen osm.
Díkybohu.
Dal mi je senátor Cravero jako dar.
- Odpovíš mi? - Enrico, je to vyhlídka.
Co jsem tam dělala? Obdivovala jsem pohled na Turín.
- Nádhera. - Je to krása.
- Měli bychom jít spolu. Je to krása. - Jistě. Půjdeme.
Lidie.
Má drahá sestro.
Ano.
Kandidoval jsem kvůli tobě.
Já vím.
Uhnal jsem si gastritidu.
Promiň. Máš pravdu.
Chtěli jsme se s někým setkat.
Doufali jsme,
že odhalíme důvod vraždy Attily Brusaferra.
S takovou budu brzy vyšetřovat tvoji vraždu.
Nepřeháněj.
Pane? Senátor Cravero je na telefonu.
Už mají výsledky.
Dobré ráno, senátore.
Rozumím.
Děkuji.
Takže?
25 231 hlasů.
Což znamená?
Vyhrál jsem.
Skleničky!
- Dobře. - Nejdřív pro vás.
Tady. Pardon.
Až budeš číst tyto řádky, drahá Lidie, budu už pryč.
Vím, že je to hloupé rozloučení,
stejně jako já.
Možná mi v tomhle ohledu Řím prospěje.
Tvůj Jacopo.
Kde jsou všichni?
Hledají si práci, doufám. Končíme.
Jak to myslíš?
Myslím to tak, že pan Costa byl z mého návrhu nadšený.
A za pár dní se stěhuju do Říma.
Založím tam nové socialistické noviny.
Myslel jsem, že ti to řeknu a taky tě zapojím.
Ne, díky.
A co můj bratr?
Vyšetřování a tak?
Cesare, Nitti je mrtvý.
Prokurátor zahájil vyšetřování.
Nejrozumnější bude nechat je to v klidu vyšetřit.
Udělali jsme, co jsme mohli. Musíme důvěřovat královské prokuratuře.
A to je všechno?
Cože?
Žárlíš.
Na prokurátora.
- Nebo ne? - Co to má společného?
- Můžeme hledat Nittiho vraha. - To jsme udělali.
- To není pravda. - Ale ano.
- Hledejme spolu. - Snažili jsme se.
Teď je to na prokurátorovi. Nemůžeme mu překážet.
- Cesare, už nemůžeme… - To stačí. Jacopo, chápu.
Necháme je v klidu vyšetřovat.
Nepamatuju si jméno řidiče ani jak ten kočár vypadal.
Byl jsem s mladou dámou
a váš kolega nás vezl na Belvedere Vitozzi.
Kdybyste mi mohl pomoct…
To je ta mladá dáma?
Pořád do něčeho strkáš nos.
Prosím?
Nic. Nic jsem neřekl.
Jistě. Chápu, nemůžete dělat výjimky,
ale já je teď nemám.
Nemohl byste počkat, až dojedeme domů…
Lidie!
Co tady děláš? Myslel jsem, že budeš slavit Enricovo vítězství.
Ne.
- Zřejmě jsme měli stejný nápad. - Jaký?
Půjčíš mi 40 centů?
Můžu vědět na co?
Tady pan Giovanni mi řekl,
že když nás včera nechal na belvedéru, zavezl našeho přítele za město.
A za 40 centů nás k němu odveze. Ale já je nemám.
Jestli jste dva, za 50.
Padesát.
Má je.
Promiňte, kdo vám dovolil vstoupit?
- Pořád je to můj domov. - A pořád je to místo činu.
Jdeme to tu prohledat.
Pokud jde o Vyznání sv. Augustina, plýtváte časem.
Ano, ovšem.
Nechci zpochybňovat vaše úsilí, pane Brusaferro,
ale úřady by se mohly taky zapojit, ne?
Prosím.
Poručíku Galli, buďte důkladní. Jestli tu ta kniha je, musíme ji najít.
Do práce.
Tvůj strýc ti to dal bez vysvětlení?
Nechal mi tenhle vzkaz.
„Neteři, použij to, aby ses stala, kým chceš.“
Je to polovina peněz, co dostal za naši vilu.
Musím říct, že to je krásný dar.
Táta mě donutí mu všechno vrátit.
S tvým otcem promluvím.
Nemůže tvému strýci zabránit, aby ti to daroval.
- Víš, co s nimi uděláš? - Musím si promluvit s Paolem.
Jistě. Brzy budete rodina.
Moje krásná lásko!
Neuhádneš, co se ti chystám říct.
Jsi ministr spravedlnosti.
Nenechme se unést. Myslíš, že je to možné?
Já nevím. Řekni mi, co se stalo.
Zrovna volal senátor Cravero.
Chce mě představit přímo premiéru Depretisovi.
Zítra bude v Turíně
a před slavnostní večeří chce uspořádat malou recepci tady.
- Tady? - Ano.
Co bys řekla na horkou čokoládu?
Ne, tati. Je mu 190 let. Bude mít zažívací potíže.
Marianno, nebuď neuctivá.
Albertino? Máme vše na horkou čokoládu?
Horká čokoláda pro premiéra!
Byl takový, když jste se brali?
Naprosto stejný.
Byla to láska na první pohled.
Jako ty s Paolem.
Přesně tak. Na první pohled.
HOSTINEC
Zdravím.
- Zdravím. - Zdravím.
Koňak?
Máme jen víno. Nebo grappu.
Grappu. Z Nebbiola?
Dvě grappy. Děkuji.
Čtyři centy.
Jistě.
Líbím se jí.
Promiňte, nabízíte jen nápoje nebo i ubytování?
Ztratili jste se?
Ne. Jsme přesně tam, kde máme být.
Ano.
Máme jen jeden pokoj.
Jedna lira za noc.
Jedna lira a deset centů, když budete chtít vyprat.
Nebudeme se upejpat. Tady máte.
Nemáte náhodou knihu hostů, kam se máme podepsat?
Pojďte za mnou.
Máme plán?
Tady nic, pane.
Čekal jste, že Attila tu knihu schoval ve zdi?
Byl ten krb vždy zavřený?
Nikdy jsme ho nepoužili.
Vyznání.
Druhý svazek.
Jacopo.
Très bien.
- Ten vrah tu spal. Dobře. - Ano.
Jestli spal tady, víme, že nebydlí ve městě.
Škoda, že tu nenechal vizitku.
Mohl jsem se zeptat, kolik by stálo zabít prokurátora.
No dobře. Promiň.
Nevěděl jsem, že je to tak vážné.
Ani já nevím, jestli je to vážné. Jen vím, že se s ním necítím nedostatečná.
Proč? S kým se cítíš nedostatečná, Lidie?
Pojďme už.
Kočár už neseženeme, má drahá.
Je mi líto, že ti to musím říct,
ale budeš se muset cítit nedostatečná aspoň do zítřejšího rána.
Jo.
Kdybychom panikařili pokaždé, když moje švagrová zmizí,
zemřeli bychom na infarkt.
Upřímně, nečekal jsem, že vyhrajete, pane advokáte.
Depretis má v této zemi zjevně stále velkou přízeň.
Jsem rád, že mám příležitost sloužit národu.
Až budete v Římě, musíte navštívit mého bratrance.
- Bude vás očekávat. - Jistě.
Marianno, je ti dobře?
Je trochu nervózní z toho velkého dne, že?
Zlato, chceš jít na chvíli vedle?
Ne.
Chci něco říct.
Paolo…
jsi úžasný člověk.
A miluju tě od první chvíle, co jsem tě spatřila.
A miluju tě stále víc.
Ale nemůžu si tě vzít.
Proč ne?
- To nemůžeš. - Vévodo, teď není vhodná chvíle.
Prosím vás. To jí přece nesmíme strpět.
Tati, prosím. Marianno.
Promluvte s ní a vyřešte to.
Na pochyby není vhodná chvíle.
Nebojte se. Vyřešíme to.
Ne, Enrico. Marianna má právo vyjádřit pochybnosti.
I v den svatby.
Posaď se.
Udělej něco.
Víš, že se vdávat nemusíš.
Jestli tě něco přimělo změnit názor, jen to řekni.
Madam, o čem to mluvíte?
Nevidíte, že se chová jako fracek?
Chovejme se zdvořile, prosím.
Takhle s námi v našem domě nemluvte.
- To stačí. Odcházím. - Běžte.
Pamatujte, můj manžel je v parlamentu!
Byl jsem zvolen, ještě nejsem ve funkci.
Přesně tak.
Ale naprosto se svou ženou souhlasím.
Výborně.
Paolo.
Za pár dní se stěhuju do Říma.
Navrhl jsem panu Costovi…
nápad na nové noviny.
A on…
souhlasil?
Dokonce se mu líbil i název.
Kladivo.
Krása.
Chtěl jsem ti to říct.
Vážím si toho. Já…
Přeju ti to.
Zasloužíš si to nejlepší.
Zasloužím si grappu.
Proč jste tu dámu přivedl na takové místo?
Cože?
Neznáte ji.
To ona přivedla mě.
Je vdaná za velký zvíře, ale nemiluje ho.
A já se jí nemůžu vzdát.
Mysleli jsme, že se nějak zbavíme jejího manžela.
Proto jsme tady.
Měli jste se s někým sejít?
Jeden muž
by nás prý našeho problému mohl…
zbavit.
Rozumíte, ne?
Říkal, že se jmenuje Giulio. Měl se tu s námi sejít.
Ale zdá se, že nás jen tahal za nos.
Jmenuje se Mario.
Ne Giulio.
PRO LIDII
Drahá Lidie,
Moc bych si přál napsat srdečné rozloučení,
ale mou mysl zaplňují jen obrazy.
Jak jsi rozbila sklenici o obraz svého otce
tu noc, kdy jsme se potkali.
- Kdo jste? - Jsem Jacopo Barberis.
Jak jsme se schovali do skříně a čekali na markýze z Clermontu.
Vsadíme se?
Jak jsme spolu jeli na kole.
Jak jsi seděla na parapetu.
Jak jsi byla o půlnoci v mojí kuchyni.
Až budeš číst tyto řádky, drahá Lidie, budu už pryč.
Vím, že je to hloupé rozloučení,
stejně jako já.
Možná mi v tomhle ohledu Řím prospěje.
Tvůj Jacopo.
Cos…
Co jsi udělal, svedl hostinskou?
Náš zabiják se jmenuje Mario Garrone.
Žije v Grugliascu,
na statku v lese.
Myslím, že přišel čas informovat příslušné úřady.
Ano.
Jsi v pořádku?
Dlužím vám oběma omluvu.
Hlavně vám, Barberisi.
Váš přítel Brusaferro měl v rukou pokladnici informací.
Kdes ji našel?
Byla dobře schovaná.
Ty stvrzenky představují vklady enormních sum na několik bankovních účtů,
týkající se tajné operace zvané „15. březen“.
Korupce?
Je to možné, ale abychom měli jistotu, potřebujeme zjistit, komu ty účty patří.
Jistě.
Jeden z nich je určitě Juvary.
Potřebujeme čas.
Ale už jsem poslal desítky žádostí soudci Genovesimu.
Podívej.
Odsud sem.
A další.
Podívej.
Máme ohlásit její zmizení?
Ještě je moc brzo.
Tak co budeme dělat?
Teď nemůžu dělat nic.
Jen přivítat premiéra Depretise s tím knedlíkem v krku.
Skoro doufám, že je mrtvá. Jestli ne, zabiju ji.
Nějaké zprávy o tetě?
Zatím ne, zlato.
Vrátí se, až to budeme nejméně čekat.
Je nepředvídatelná.
Dáš si něco k jídlu, zlato?
Nemám moc hlad.
Můžu se tě na něco zeptat, Marianno?
Neboj se.
Nechci si vzít Lorenza.
Toho se nebojím.
Přemýšlím o tom od rozhovoru s tetou.
Přišlo mi divné, že k tomu nemá co říct.
Taky strýček, jak psal, že mám být, kým chci.
Došlo mi, že netuším, kým chci být.
Potřebuju být sama.
Abych zjistila, jestli mám poslání, talent, ambici.
Spolu na to přijdeme, zlato.
O tom právě mluvím. Chci na to přijít sama.
Sama, Tereso.
- Pozor! - Co děláš?
- K zemi! - Dolů!
- Vrať se. - Promluvím s ním.
Ne. Zatkneme ho, vyslechnu ho, pak s ním můžeš mluvit.
Pozor!
Nestřílejte! Chci ho živého. Nestřílejte!
- V pořádku? - Jo.
Nejsi zraněná?
Myslí si, že nemá co ztratit.
- Když mě s ním necháš… - Lidie, proboha, vrať se.
Moc ji neznáte.
Lidie!
- Pusť mě! - Lidie!
Mluv se mnou, Garrone.
Můžeš mě zabít, jestli chceš, ale věř mi, že se ještě můžeš zachránit.
Zabíjel jsi pro peníze, ne?
K čemu ti budou, když budeš mrtvý?
Nebo myslíš, že tě šéfové ochrání?
Myslím, že nás potřebuješ víc než my tebe.
Pusť mě dovnitř, promluvíme si.
Šlo by to bez té zbraně?
Ne? Dobře.
Když mi řekneš, kdo ti zaplatil, abys zabil Nittiho…
prokurátor to uvidí jako projev lítosti.
Bude u soudu žádat nižší trest.
A bude tě chránit před každým, kdo by tě chtěl odstranit.
Jsi nepohodlný svědek. To určitě víš.
Nepotřebuju chránit.
Myslím, že potřebuješ.
Jinak bys mě dovnitř nepustil.
Ne?
Není to jen jeden člověk. Je jich několik, neznám je všechny.
Ale jeden z nich je Antonio Juvara, že?
A…
Co tak kompromitujícího se snažil ututlat?
Nemůžu ti pomoct, když budeš mlčet.
Co je Operace 15. březen?
Říká vám to datum něco?
Březnové idy? Já nevím.
To je nějaká zkouška?
Ne, slečno.
Státní převrat.
Státní převrat?
Přesně tak.
Vítejte v Turíně, pane premiére.
Je mi vždy potěším, pane senátore.
Depretis byl dnes pozván na večeři. U senátora Cravera.
Odpálí to tam.
Co to je? Kdo to objednal?
Dar pro senátora z Turínské banky.
Skvěle. Už si vyměňují dárky.
Budou vinit anarchisty.
Dej to tamhle. Večer to vypijeme.
A chopí se moci.
Dorazíme včas, Lidie.
Neboj se.
Filippo. Děkuji.
- Premiér s tebou není? - Poslal jsem ho k Enricu Poëtovi.
- Chtěl jsem, aby se seznámili. - Viděli by se na večeři.
Když je řeč o večeři,
všechno v pořádku, ne?
Ano.
Pane prokurátore.
Přivedl jste celou armádu?
Bohužel tu nejsem jako host.
Co to má znamenat?
Domníváme se, že je ve vašem domě ukrytá výbušnina.
- Cože? - Výbušnina v našem domě?
Prosím, abyste ihned odešli. Musíme evakuovat dům.
Budeme maximálně diskrétní.
Prosím.
Bude to falešný poplach.
Běžte.
Chcete ochutnat? Je hustá, jak to máte rád.
Nesnesu, jak se kvůli sestře trápíte, pane advokáte.
Nebo „Vaše ctihodnosti“?
Nepřeháněj to, Albertino. Advokát je v pořádku.
Už je tady!
- Už je tady! - Už je tady!
Dobře.
Všichni na místa.
Albertino, dveře.
- Marianno, počkej v jídelně. - Ano.
Běž! Pěkně v klidu!
Ano!
- Teresa po mém boku. - Jako vždy.
Bude to v pořádku.
Pane premiére. Je to velká čest.
I pro mne, pane advokáte.
Tohle je moje žena, Teresa.
Pane premiére.
Tudy prosím.
- To je moje dcera, Marianna. - Těší mě, pane premiére.
Dobrý večer.
Prosím, posaďte se.
Něco tu voní. Co to je?
Dovolil jsem si nechat připravit horkou čokoládu.
Chcete, abych umřel na zažívací potíže?
Za půl hodiny nás čeká večeře.
Jistě. Tak něco lehčího.
- Dáme si čaj. - Hned to bude.
Promiňte, potřebuju mluvit se senátorem. Na vteřinu.
Omlouvám se, madam, nařízení prokurátora.
Jacopo, řekni taky něco, prosím.
Lidie, co ti mám říct? Pročítám to.
Nikdy jsem účtenky k převratu neprohledával.
- Ani já. - Tak jo.
Plánovali to tři roky, utratili majlant za hotelové pokoje,
luxusní restaurace, kočár.
Dva arabští koně! Kdo ví, co s nimi udělali.
Je tu všechno možné!
Jsou tu Schwarzenbergovy hodiny, výběrová vína.
- Ty sumy jsou horentní. - Cože?
Neuvěřitelná vína!
Ne, předtím.
Schwarzenbergovy hodiny, velmi drahé, vzácné kyvadlové hodiny.
- V celé Itálii jich je tak deset. - Ne, jen osm.
Osm, deset, to je jedno. Jak to víš?
Hodiny ze Schwarzenbergovy továrny.
Lidie?
Dal mi je senátor Cravero jako dar.
Vaše odhodlání bojovat proti diskriminaci žen je opravdu inspirativní.
Můj muž říká, co si myslí.
Milovníci pokroku a svobody by volili vás.
Tak jsme si řekli: „Kdo je Lidii Poët nejblíže?“
- Konečně je po všem. - Po všem? To je teprve začátek.
Attila Brusaferro se dva dny před vraždou sešel s tvým manželem.
Prý vyšetřujete ten případ zavražděného novináře.
Přestaňte je hledat, nebo půjdou i po vás.
Ten sráč dal Enricovi Schwarzenbergovy hodiny.
Pracuje s Juvarou.
Jacopo, musíme běžet. Tak poběž, sakra!
Už běžím!
Doufal jsem, že uvidím vaši sestru.
Naše poslední diskuze byla opravdu podnětná.
Moje sestra nevěděla, že přijdete.
Má krátkou dovolenou.
Ráda chodí na procházky.
Valle Germanasca, Val Chisone.
Víte, že příjmení Poët patří k nejstarším v Piedmontu?
I když by se mělo vyslovovat „Poèt“. Ale…
- Enrico! - Albertino!
- Tady je. - Albertino!
- Moje sestra. - Není ve Val Chisone?
- Ne. - Má smysl pro načasování.
- Zjevně… - Enrico, díkybohu.
- Všichni musí pryč! - Lidie!
- Pozdrav… - Jste v nebezpečí!
Pozdrav pana premiéra.
Pane premiére, není čas. Někdo vás chce zabít.
Ty hodiny každou chvíli bouchnou.
Cože? Ty hodiny jsou dar od senátora Cravera.
- Přesně! - Cravero je součástí spiknutí!
Pomoz mi.
Omlouvám se za tohle nevhodné chování.
Moje sestra je poslední dobou v emocionálním napětí…
- No tak. - Co to děláte? Nechte to být!
Uhni, Enrico! Běž pryč!
- Jdi nám kurva z cesty! - Omlouvám se, pane premiére.
- Enrico! Věř nám! - Nechte ty hodiny!
- Enrico! - Pusť to!
- Nech toho! - Věř nám!
- No tak! Raz, dva, tři! - Pusťte to! Omlouvám se!
Aspoň je zřejmé, že tam žádná bomba nebyla
a senátor Cravero byl neprávem obviněn…
- Poëte! - Všichni v pořádku?
Zbláznil ses?
- Ty, tati? - Ano.
Mami?
Madam.
Co jsi to říkal?
Jsi v pořádku?
- Ano. Ty? - Ano.
Zdá se, že vám vděčím za život, madam.
A ne jen já.
Prosím pochopte, že veřejnost by šokovalo, kdyby se dozvěděla,
že se někdo pokusil o atentát na mou osobu.
Slibte mi, že to zachováte v tajnosti.
Jistě.
A…
co bude se senátorem Craverem?
Najdeme způsob, jak ho potrestat, aniž by to vyvolalo skandál.
Pane advokáte, kdyby vám to nevadilo,
dal bych si tu horkou čokoládu, co jste mi nabízel.
Jistě.
Horkou čokoládu.
Pro všechny.
Ano.
V novinách na stranách čtyři nebo pět se dočtete,
že senátor Cravero byl zapletený v malém korupčním skandálu
spolu s panem Juvarou a dalšími kolegy napříč politickými stranami.
Také se dočtete, že Cravero sám podal rezignaci.
A hned, jak si tohle přečtete,
zase to zapomenete.
Jen v našich novinách si na titulní straně přečtete naprostou pravdu.
Cravero na příkaz Turínské banky
osnoval spiknutí proti premiéru Agostinu Depretisovi.
Spiknutí bylo zmařeno
díky tvrdohlavosti našeho přítele Attily Brusaferra,
čestnosti prokurátora Pierluigiho Fourneaua
a především inteligenci advokátky Lidie Poët,
která, jak doufáme,
se brzy stane příkladem hodným následování
spíš než anomálií, proti které bychom měli bojovat.
Pane Barberisi, moc se omlouvám.
Dostal jsem rozkaz zabavit veškerý tiskový materiál.
Omlouvám se.
Ano.
Měla jsem ho zabít sama.
Než ho zatkli.
To neříkejte ani v žertu, Anno.
Zkuste se soustředit na budoucnost.
Mám podle vás budoucnost?
Myslím, že ano.
Vlastně…
vám musím popravdě říct,
že by mi bylo ctí, kdybyste byla mou poradkyní v parlamentu.
Čemu se smějete?
Ze všech lidí chcete mě?
Když jsem vás málem vyhodila do vzduchu?
O čem to mluvíte? Nebyla to vaše vina.
Naopak, byla jste první, kdo ve mě uvěřil
a pomohl mi objevit jistý talent.
Na to nezapomenu.
Bez vašeho vedení bych byl ztracený.
Dostali jsme velkou příležitost
změnit nespravedlivý zákon a posunout tuto zemi kupředu.
Neudělat to by byl ještě horší zločin než ten, který jsme zmařili.
Tentokrát nejste ani dojatý.
Znamená to ano?
Řekněme, že zatím…
to znamená děkuji.
A…
Budu o tom přemýšlet.
Velmi opatrně.
Rozhodla ses?
Pojedeš s bratrem do Říma?
Zvažovala jsem to.
Ale máme tu advokátní firmu, takže…
Jistě.
To je jediný důvod?
Mám říct, že zůstávám kvůli tobě?
Kvůli mně?
No…
Byl bych rád. Ano.
Moc by mi chyběl tvůj kníračský knír.
Lidie, děkuju.
Za co?
Děkuju.
Kam jdeš?
Mohu-li se zeptat, pane prokurátore,
proč jste změnil názor?
Ten důvod je starý jako lidstvo samo.
Žena.
A ví ta žena o té operaci?
Je to důležité přátelství,
ale nechci, aby ji to tížilo.
Promiňte.
Jacopo!
Lidie.
Strojvůdce říkal, že mám pět minut do odjezdu.
- Co se děje? - Nic. Musím s tebou mluvit.
Povídej.
Vím, že tě čekají nové noviny a nový život
a moc ti to přeju.
A jsem dojatá, jak daleko ses, co tě znám, dostal.
A…
Taky ti přeju to nejlepší, ale nechápu…
Ne, o to nejde.
Možná jsem na tebe udělala dojem, že mi na tvém odjezdu nezáleží.
Ale není to pravda. Vlastně…
Lidie,
o co jde?
Chybíš mi, Jacopo.
Když nejsme spolu, chybíš mi.
Ale když spolu jsme,
nevím proč,
ale cítím se nedostatečně, a tak tě odháním.
A pak mi zase chybíš, je to začarovaný kruh.
Lidie, dobře. Chápu.
Ale loučení mě deprimuje.
I když to bolí,
prosím tě,
vystup si.
Vystup si.
Ale zatraceně to bolí.
Já vím, Lidie. Mě taky.
- Čau. - Čau.
- Měj se! Ahoj! - Ahoj, ty taky! Ahoj!
Vrať se brzy!
Šťastnou cestu.
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová