Efterlad det og forsvind!
LOVEN IFØLGE LIDIA POËT
Nittis morder kunne have dræbt jer. Hvorfor gik I ikke til politiet?
Efter Carlo Pancaldis død, De lukkede sagen.
Hvorfor gå til dem?
Hvornår fandt I liget?
-Omkring klokken seks. -Ja.
Før det steg nogen ind i vores vogn.
-Sikkert lejemorderen. -Hvorfor en lejemorder, Lidia?
Han skød kun én gang lige i panden.
Han er ikke amatør.
Hvordan vidste han, vi skulle møde Nitti?
Ingen anelse.
Undskyld, hvad taler I om?
Nitti solgte hemmelige dokumenter til Brusaferro.
Han havde lovet at afsløre indholdet for mig.
Derfor var vi her.
Men nogen kom os i forkøbet.
Hvad skete der med de dokumenter?
De er i en sjælden bog.
En udgave af Augustins Bekendelser fra 1600-tallet.
Vi ledte efter den hos Attila, men fandt den ikke.
Fantastisk.
I ødelagde også et gerningssted. Godt klaret. Tillykke.
Hvorfor mon vi ikke tilkaldte politiet?
Stop, Jacopo.
Han har ret.
Ja, han har ret.
Vi troede, vi gjorde det rette.
Men I gjorde det forkerte.
Hvad lavede du med Jacopo
midt om natten på Belvedere del Vitozzi?
Har vi altid haft det?
-Hvad? -Den rædsel der.
Den "rædsel" er et pendulur fra den gamle Schwarzenberg-fabrik.
Der er kun otte i hele Italien.
Gudskelov.
Senator Cravero gav mig det i gave.
-Vil du svare mig? -Det var udsigten.
Hvad lavede jeg? Jeg beundrede udsigten over Torino.
-Skønt. -Ja.
-Vi bør se den sammen. -Selvfølgelig. Det gør vi.
-Lidia. Min kære søster. -Ja.
Jeg stillede op til parlamentet for dig.
Det ved jeg.
Jeg gav mig selv mavekatar.
Undskyld. Du har ret.
Vi var der for at møde nogen.
Vi håbede på
at finde motivet bag drabet på Attila Brusaferro.
Jeg efterforsker snart dit drab.
Latterligt.
Hr. advokat? Senator Cravero er i telefonen.
Resultatet foreligger.
Godmorgen, hr. senator.
Jeg forstår.
Tak.
Nå?
25.231 stemmer.
Og det betyder?
Jeg vandt.
Hent glas!
Først et glas til Dem.
Værsgo. Undskyld.
Når du læser disse linjer, kære Lidia, jeg er allerede rejst.
Jeg ved, det her farvel er dumt,
men det er jeg også.
Og måske vil Rom gavne mig i den forstand.
Din Jacopo.
Hvor er alle?
Ude at søge arbejde, håber jeg. Vi lukker ned.
Hvad mener du?
Jeg mener, at hr. Costa var meget begejstret for mit forslag.
Og om et par dage flytter jeg til Rom.
Og jeg starter en ny socialistisk avis.
Jeg tænkte på at fortælle dig det, at involvere dig.
Nej tak.
Hvad med min bror?
Efterforskningen og det hele?
Cesare, Nitti er død.
Anklageren er i gang en efterforskning.
Det eneste, vi kan gøre, er at lade dem efterforske i fred.
Vi har gjort vores.
Vi må bare stole på anklageren.
Så det er det.
Hvad?
Er du jaloux?
-På anklageren? Er du? -Hvorfor skulle jeg være det?
-Vi kan lede efter Nittis morder. -Det gjorde vi.
-Nej. -Jo, det gjorde vi.
-Nu kan vi gøre det. -Vi har prøvet.
Det er op til anklageren nu. Vi kan ikke blande os.
-Cesare, der er intet… -Fint nok, Jacopo, jeg forstår.
Lad dem efterforske i fred.
Jeg husker ikke hvordan chaufføren eller vognen så ud.
Jeg var sammen med en ung dame.
Deres kollega kørte os til Belvedere Vitozzi.
Hvis De kan hjælpe mig…
Er det den unge dame?
Du skal altid blande dig.
Hvabehar?
Jeg sagde ikke noget.
Jeg forstår, at De ikke kan gøre undtagelser,
men jeg har intet på mig.
Men når jeg er hjemme igen…
Lidia!
Hvad laver du her? Jeg troede, du skulle fejre Enricos sejr.
Nej.
Vi fik vist samme idé.
Og det er?
-Kan du låne mig 40 centesimi? -Må jeg høre hvorfor?
Hr. Giovanni her fortalte mig,
at i går efter at have sat os af, kørte han vores ven ud af byen.
For 40 centesimi viser han os hvor.
Hvis I er to, 50.
Halvtreds.
Han betaler.
Undskyld mig, hvem lukkede Dem ind?
Det er mit hjem.
Og det er stadig et gerningssted.
Vi foretager en ransagning.
Søger I Augustins Bekendelser, spilder I tiden.
Naturligvis.
Ikke for at betvivle Deres indsats, Brusaferro,
men politiet burde også lede, ikke?
Værsgo.
Galli, vær grundig.
Hvis bogen er i huset, må vi finde den.
Sæt i gang.
Gav din onkel dig dem bare uden at sige noget?
Han efterlod denne seddel.
"Niece, brug dem her til at blive, hvem du vil være."
Det er halvdelen af de penge, han fik for vores hus.
En flot gave må jeg sige.
-Far tvinger mig til at returnere dem. -Jeg taler med din far.
Han kan ikke nægte dig en gave fra din onkel.
-Hvad vil du bruge dem til? -Jeg må tale med Paolo.
Selvfølgelig. I er en familie snart.
Min smukke skat!
I gætter aldrig, hvad der er sket.
Du blev justitsminister.
Hvorfor? Tror du, det er muligt?
Jeg ved det ikke, Enrico. Fortæl.
Senator Cravero har lige ringet.
Han vil præsentere mig for præsident Depretis personligt.
Han er i Torino i morgen,
og før gallamiddagen vil han holde en lille reception her.
-Her? -Ja.
Hvad med at servere chocolat chaud?
Nej. Han er 190 år gammel. Du vil give ham fordøjelsesbesvær.
Marianna, vær ikke respektløs.
Albertina? Har vi alt til chocolat chaud?
Chocolat chaud pour le président!
Var han sådan, da I blev gift?
Fuldstændig.
Jeg faldt øjeblikkeligt for ham.
Ligesom dig med Paolo.
Præcis det samme. Øjeblikkeligt.
KRO
Goddag.
-Goddag. -Goddag.
Cognac?
Vi har kun vin. Eller grappa.
Grappa. Fra Nebbiolo?
To glas grappa er helt fint.
Fire centesimi.
Så gerne.
Hun kan lide mig.
Undskyld, udlejer I værelser, eller er det kun en bar?
Er I faret vild?
Nej, vi er, hvor vi skal være.
Ja.
Vi har kun et værelse.
Det koster en lira per nat.
En lira og ti centesimi, hvis tøjet skal vaskes.
Til helvede med nærighed. Værsgo.
Og er der tilfældigvis en gæstebog, vi skal skrive i?
Følg mig.
Har vi en plan?
Intet her, hr. anklager.
Hvad forventede I? At Attila gemte bogen i væggene?
Har den kamin altid været lukket?
Vi har aldrig brugt den.
Bekendelser.
Bind to.
Jacopo.
Très bien.
-Lejemorderen sov her. Godt. -Ja.
Hvis han sov her, ved vi, han ikke bor i byen.
Synd, han ikke efterlod et visitkort.
Jeg kunne have spurgt ham til prisen på en offentlig anklager.
Okay, okay. Undskyld.
Jeg troede ikke, det var så alvorligt.
Jeg ved ikke, om det er alvorligt.
Han giver mig ikke mindreværdskomplekser.
Hvem gør det, Lidia?
Kom, lad os gå.
Vi finder aldrig en vogn, min kære.
Jeg er ked af at fortælle dig,
at dine mindreværdskomplekser fortsætter indtil i morgen tidlig.
Åh, ja.
Gik vi i panik, hver gang min svigerinde forsvandt,
ville vi være døde af skræk.
Jeg troede faktisk ikke, De ville vinde, hr. advokat.
Depretis er stadig højt elsket her i landet.
Det glæder mig at kunne tjene nationen.
Når De er i Rom, skal De møde min fætter.
-Han venter Dem. -Selvfølgelig.
Marianna, er du okay?
Hun er lidt nervøs for brylluppet, ikke?
Skat, lad os gå ind i det andet rum.
Nej.
Jeg har noget at sige.
Paolo…
Du er fantastisk.
Jeg har været forelsket, siden den første gang jeg så dig.
Det er jeg stadig, endnu mere.
Men jeg kan ikke gifte mig med dig.
Hvorfor ikke?
-Det kan De ikke. -Nu er ikke tiden, hertug.
-Hr. advokat, bifalder vi det her? -Far, stop. Marianna.
Tal med Deres datter. Løs det her.
Det er ikke tid til den slags.
Bare rolig. Vi ordner det.
Nej, Enrico. Marianna har ret at lufte sin tvivl.
Selv på bryllupsdagen.
Sæt dig ned.
Gør noget.
Du ved, du ikke behøver at blive gift.
Har noget fået dig til at ændre mening, må du bare sige det.
Hvad taler De om? Hun opfører hun sig som et forkælet barn.
-Høflighed, tak. -Tal ikke sådan til os i vores eget hjem.
Jeg har fået nok.
Forsvind. Og husk, at min mand er i parlamentet!
Jeg er ikke begyndt endnu.
Præcis.
Men jeg er helt enig med min hustru.
Udmærket.
Paolo.
Jeg flytter til Rom om et par dage.
Jeg foreslog hr. Costa en idé til en avis.
Og accepterede han?
Han kunne endda lide navnet.
Hammeren.
Skønt.
Du skulle vide det.
Det sætter jeg pris på. Jeg glæder mig på dine vegne.
Du fortjener det bedste.
Jeg fortjener en grappa.
Hvorfor tog du damen med til et sted som dette?
Hvad?
Du kender hende ikke.
Hun tog mig med.
Hun er gift med en stor mand, men hun elsker ham ikke.
Og jeg kan ikke glemme hende.
Vi troede, vi havde fundet en måde at slippe af med hendes mand på.
Derfor er vi her.
Skulle I møde nogen?
En mand,
der kunne eliminere vores
problem.
Du forstår, ikke?
Han sagde, han hed Giulio, og han skulle møde os her.
Men det virker, som om han holdt os for nar.
Han hedder Mario.
Ikke Giulio.
TIL LIDIA
Kære Lidia.
Jeg ville elske at skrive et inderligt farvel,
men kun billeder fylder mit sind.
Glasset, du kastede på din fars portræt
den aften, vi mødtes.
-Hvem er De? -Jacopo Barberis.
Dargènes garderobe, hvor vi gemte os og venter på markis de Clermont.
Vil du vædde?
Du og jeg sammen på min cykel.
Eller dig i vindueskarmen.
Dig i mit køkken ved midnat.
Når du læser disse linjer, kære Lidia, jeg er allerede borte.
Jeg ved, det her farvel er dumt, men det er jeg også.
Og måske vil Rom gavne mig i den forstand.
Din Jacopo.
Hvad gjorde du…
Forførte du kroejeren?
Vores lejemorder hedder Mario Garrone.
Han bor i Grugliasco,
i et hus i skoven.
Tiden er inde til at underrette myndighederne.
Ja.
Er du okay?
Jeg ville sige undskyld.
Især til Dem, Barberis.
Deres ven Brusaferro havde fået fat på en guldgrube af information.
Hvor fandt De den?
Den var godt skjult.
Disse sedler omhandler store beløb på en række bankkonti
og en hemmelig mission kaldet "15. marts."
Korruption?
Ja, det er muligt, men vi må vide, hvem disse konti tilhører.
Selvfølgelig.
En af dem er bestemt Juvaras.
Vi har brug for tid.
Men jeg har allerede anmodet dommer Genovesi.
Se.
Herfra og hertil.
Og en mere.
Se her.
Skal vi melde hende savnet?
Det er for tidligt.
Hvad skal vi gøre?
Jeg kan intet gøre.
Ikke før efter præsident Depretis' besøg.
Jeg håber, hun er død, ellers dræber jeg hende.
Noget nyt om Lidia?
Ikke endnu, skat.
Hun er tilbage, når vi mindst venter det. Hun er uforudsigelig.
Vil du have noget at spise?
Jeg er ikke sulten.
Må jeg spørge om noget, Marianna?
Bare rolig. Jeg vil ikke giftes med Lorenzo.
Jeg er helt rolig.
Jeg talte med Lidia om det.
Mærkeligt, hun ikke havde en mening om det.
Onkel Jacopo skrev, at jeg skal være den, jeg vil være.
Jeg indså, jeg aner ikke, hvem det er.
Jeg må være alene for at finde mit kald, mit talent, min ambition.
Vi finder ud af det sammen.
Jeg vil selv finde ud af det.
Alene, Teresa.
-Pas på! -Forsvind!
-Bliv nede! -Ned! Gå tilbage.
-Lad mig tale med ham. -Nej.
Jeg arresterer og afhører ham først.
Pas på!
Jeg vil have ham i live. Skyd ikke!
-Er du okay? -Ja.
Er du uskadt?
Han har intet at miste.
-Lad mig tale med ham. -Lidia, gå i sikkerhed.
De kender hende ikke så godt.
Lidia!
-Slip mig! -Lidia!
Tal til mig, Garrone.
Du kan dræbe mig, hvis du vil, men tro mig, du kan stadig redde dig selv.
Du dræbte for penge, ikke?
Hvad vil du med dem, når du er død?
Eller tror du dine chefer beskytter dig?
Du har mere brug for os, end vi har for dig.
Lad mig komme ind og tale.
Kan vi undvære pistolen?
Nej? Okay.
Hvis du fortæller mig, hvem der betalte dig for at dræbe Nitti…
…vil anklageren se det som et tegn på anger.
Han vil bede retten om en nedsat straf.
Og han vil beskytte dig mod alle, der vil dræbe dig.
Du er et besværligt vidne. Det ved du vel.
-Jeg har ikke brug for beskyttelse. -Det tror jeg, du har.
Ellers havde du ikke lukket mig ind.
Vel?
Det er ikke kun én person.
Og jeg kender ikke dem alle.
Men en af dem er Antonio Juvara, ikke?
Og hvad var det inkriminerende, han forsøgte at dække over?
Jeg kan kun hjælpe dig, hvis du taler med mig.
Hvad er "Operation 15. marts"?
Siger den dato dig noget?
Idus Martiae? Jeg ved det ikke.
Er det en skoleeksamen?
Nej, frøken.
Et statskup.
Et statskup?
Præcis.
Velkommen til Torino, hr. præsident.
Det er altid en fornøjelse, senator.
Depretis er inviteret til middag i aften i senator Craveros hjem.
De sprænger det i luften.
Hvad er det? Hvem bestilte den?
En gave til senatoren fra Torino Bank.
Godt. Allerede gaver.
De giver anarkisterne skylden.
Derovre. Vi drikker den i aften.
Og de overtager magten.
Vi når frem i tide, Lidia.
Bare rolig.
Filippo. Tak.
-Er præsidenten her ikke? -Jeg sendte ham hjem til Poët.
De skulle mødes.
Men de havde mødtes til middagen.
Apropos middagen,
alt er i orden, ikke?
Jo.
Hr. anklager.
Har De taget en hær med?
Jeg er her ikke som gæst.
Hvad sker der?
Vi har grund til at tro, en sprængladning er gemt her.
-Hvad? -En sprængladning i vores hus?
Jeg må bede Dem gå. Vi må evakuere huset.
Vi udviser den største diskretion.
Vær så venlig.
Det må være falsk alarm.
Kom så.
Vil De smage chokoladen? Tyk, som De kan lide den.
Det gør ondt at se Dem så bekymret, hr. advokat.
Eller er det "Deres nåde"?
Overdriv ikke, Albertina. Advokat er fint.
Han er her!
-Han er her! -Han er her!
Godt.
På jeres pladser!
Albertina, døren.
-Marianna, vent i spisestuen. -Ja.
Afsted! Elegance!
Ja!
-Teresa ved min side. -Altid.
Det hele skal nok gå.
Hr. præsident. Det er en stor ære.
Æren er min, hr. advokat.
Det er min hustru, Teresa.
Hr. præsident.
Denne vej.
-Det er min datter, Marianna. -En fornøjelse.
Godaften.
Sid ned.
Noget dufter godt. Hvad er det?
Jeg tog mig den frihed at få lavet chocolat chaud.
Skal jeg dø af fordøjelsesbesvær?
Gallamiddagen er om en halv time.
Javel. Så noget lettere.
-Lad os få noget te. -Straks.
Undskyld mig, jeg må have et øjeblik med senatoren.
Beklager, anklageren har givet strenge ordrer.
Jacopo, sig noget.
Hvad kan jeg sige? Jeg læser.
Jeg er aldrig set regnskabet for et statskup før.
Heller ikke mig.
De havde planlagt det i tre år, de brugte en formue på hotelværelser,
luksusrestauranter, en vogn.
To araberheste! Gud ved, hvad de skulle med dem.
Alle mulige ting!
Der er et schwarzenberger og nogle meget fine vine.
-Omkostningerne er ublu. -Hvad?
Utrolige vine!
Nej, før det.
Et schwarzenberger, et meget dyrt, sjældent pendulur.
Der er ti i hele Italien.
Nej, kun otte.
Otte, ti, hvad så. Hvordan ved du det?
-Et ur fra den gamle Schwarzenberg-fabrik. -Lidia?
Senator Cravero gav mig det i gave.
Din kamp mod diskrimination af kvinder er virkelig inspirerende.
Min mand siger sin mening.
Tilhængere af frihed ville stemme på Dem.
Så vi spurgte os selv: "Hvem er tættest på Lidia Poët?"
-Det er forbi. -Forbi? Det er kun lige begyndt.
Attila Brusaferro og din mand mødtes to dage før mordet.
Jeg hører, I efterforsker mordet på journalisten.
Stop med at lede ellers kommer de efter dig.
Det røvhul gav Enrico et schwarzenberger.
Han arbejder med Juvara.
Jacopo, vi må løbe. Du må løbe. Løb for fanden!
Okay, jeg kommer!
Jeg håbede på at se Deres søster.
Vores sidste diskussion var virkelig fængslende.
Min søster vidste ikke, De kom.
Hun holder en kort ferie.
Hun elsker at gå lange ture.
Valle Germanasca, Val Chisone.
Vidste De, at efternavnet Poët er en af de ældste i Piemonte?
Selvom det burde udtales "Poèt", men…
-Enrico! -Albertina!
-Der er hun. -Albertina!
-Min søster. -Sagde De ikke, hun var i Val Chisone?
Hendes timing er utrolig.
-Hun er… -Enrico, gudskelov.
-Alle må ud! -Lidia!
-Hils på… -I er i fare!
Hils på den ærede præsident.
Præsident, nogen vil slå Dem ihjel.
-Uret kan eksplodere når som helst. -Hvad? Det er en gave fra senator Cravero.
Cravero tager del i en sammensværgelse!
Hjælp mig.
Jeg undskylder denne pinlige opførsel.
Min søster har været under stor følelsesmæssig belastning.
-Kom nu. -Hvad laver I? Lad det være!
Enrico! Giv slip! Kom væk!
-Skab ikke problemer! -Undskyld, hr. præsident.
-Enrico! Stol på os! -Lad mit ur være!
-Enrico! -Slip det!
-Giv slip! -Stol på os!
-Kom nu! En, to, tre! -Giv slip! Undskyld!
I det mindste ved vi, at der ikke var nogen bombe,
og Cravero blev uretfærdigt sværtet…
-Poët! -Er alle okay?
Er I vanvittige?
-Far? -Jeg er okay.
Mor?
Frue.
Du sagde?
Klarer du den?
-Ja, dig? -Fint.
Jeg skylder Dem mit liv, frøken.
Det gør vi alle.
Det vil chokere offentligheden at høre,
der har været et angreb på mit liv.
Lov mig, De holder sagen fortrolig.
Selvfølgelig.
Så…
Hvad sker der med senator Cravero?
Vi finder en måde at straffe ham på uden at skabe en skandale.
Hr. advokat, hvis det ikke er for meget besvær,
vil jeg have den chocolat chaud, De lovede mig.
Selvfølgelig.
Chocolat chaud.
Pour tout le monde.
Ja.
"De kan læse i aviserne, på side fire eller fem,
at senator Cravero var involveret i en lille korruptionsskandale,
sammen med Juvara og andre kolleger på tværs af politiske partier.
De kan også læse, at Cravero trak sig frivilligt.
Og straks efter at have læst dette,
vil De glemme det.
Kun på forsiden vores avis
vil De læse den rene sandhed.
Efter anmodning fra Torino Bank
konspirerede Cravero imod Agostino Depretis.
Konspirationen blev forpurret
takket være vores ven Attila Brusaferros stædighed,
anklager Pierluigi Fourneaus ærlighed
og frem for alt advokat Lidia Poëts intelligens,
som vi håber,
snart bliver et forbillede
snarere end en afvigelse, der bør bekæmpes."
Hr. Barberis, jeg beklager meget.
Jeg har fået ordre til at beslaglægge alt trykmateriel.
Beklager.
Ja.
Jeg skulle have dræbt ham selv.
Før han blev anholdt.
Sig ikke sådan noget, Anna.
Prøv at fokusere på fremtiden.
Har jeg en fremtid?
Det synes jeg. Faktisk vil jeg sige,
at det ville være en ære at have Dem som rådgiver i Montecitorio.
Hvorfor ler De?
Spørger De mig af alle?
Efter jeg næsten fik Dem sprængt i luften?
Hvad taler De om? Det var ikke Deres skyld.
De var den første, der troede på mig
og hjalp mig med at opdage mine talenter.
Det kan jeg ikke glemme.
Uden Dem ville jeg føle mig fortabt.
Vi har fået en fantastisk mulighed
for at ændre en uretfærdig lov og udvikle landet.
At lade være ville være en endnu mere afskyelig forbrydelse
end den, vi forpurrede.
De blev ikke engang følelsesladet.
Er det et ja?
Lad os sige, at jeg indtil videre siger tak.
Og…
Jeg skal tænke over det.
Meget nøje.
Så du har besluttet dig for at tage til Rom med Enrico?
Jeg overvejede det.
Men vi har et advokatfirma, så…
Selvfølgelig. Er det den eneste grund?
Skal jeg sige, jeg bliver for dig?
-For mig? -Ja.
Altså, det så jeg gerne. Ja.
Jeg ville savne dit schnauzer-overskæg.
Lidia, tak.
For hvad?
Tak.
Hvor skal du hen?
Med forlov, hr. anklager,
hvad fik Dem til at ændre mening?
Den ældste grund i verden, doktor.
En kvinde.
Og kender denne kvinde til operationen?
Det er et vigtigt venskab,
men jeg vil ikke tynge hende.
Undskyld mig.
Jacopo!
Lidia.
Konduktøren sagde, jeg har fem minutter før afgang.
-Hvad er der? -Intet. Jeg må tale med dig.
Hvad da?
Jeg ved, at en ny avis og et nyt liv venter på dig,
og det glæder mig.
Jeg er rørt over at se, hvor langt du er kommet, siden vi mødtes.
Og…
Jeg er glad på dine vegne, men forstår ikke…
Men det er ikke pointen.
Måske gav jeg det indtryk,
at jeg er ligeglad med, at du rejser.
Men det er ikke sandt. Faktisk…
Lidia, hvad er der?
Jeg savner dig, Jacopo.
Når vi ikke er sammen, savner jeg dig.
Men når vi er sammen, jeg ved ikke hvorfor,
føler jeg mig utilstrækkelig og skubber dig væk.
Så savner jeg dig igen, og det bliver en ond cirkel.
Lidia, jeg forstår.
Men afskeder gør mig deprimeret.
Hvor smertefuldt det end er,
vær sød
at stå af.
Stå af.
Men det gør satans ondt.
Jeg ved det, Lidia. Også på mig.
-Farvel. -Farvel.
-Farvel, hav det godt! -Farvel, i lige måde!
Kom snart tilbage!
God tur!
Tekster af: Anja Molin