‫תשאיר הכול בחוץ ולך.‬
‫- החוק על פי לידיה פואט -‬
‫מי שהרג את ניטי יכול היה להרוג גם אותך.‬
‫למה לא הזהרת את הרשויות?‬
‫אחרי מותו של קרלו פנקלדי, התיק נסגר.‬
‫למה היינו צריכים לספר להם?‬
‫מתי מצאתם את הגופה?‬
‫בסביבות שש.‬
‫כן.‬
‫לפני כן,‬
‫ראינו מישהו נכנס לכרכרה שלנו.‬
‫כנראה הרוצח השכיר.‬
‫מה גורם לך לחשוב שהוא רוצח מקצועי, לידיה?‬
‫הוא ירה רק פעם אחת, ישר למצח.‬
‫הוא לא חובבן.‬
‫איך הוא ידע שאנחנו עומדים לפגוש אותו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אוכל לדעת למה אתה מתכוון?‬
‫ניטי מכר לברוספרו מסמכים סודיים.‬
‫הוא הבטיח לחשוף בפניי את מה שיש בהם.‬
‫זאת הסיבה שאנחנו פה.‬
‫אבל מישהו הגיע לפנינו לנקודת המפגש.‬
‫ומה קרה למסמכים האלה?‬
‫הם נמצאים בתוך ספר נדיר.‬
‫מהדורה מהמאה ה-17 של "וידויים"‬ ‫מאת אוגוסטינוס.‬
‫חיפשנו אותו בבית של אטילה,‬ ‫אבל לא מצאנו אותו.‬
‫נהדר.‬
‫גם חיבלתם בזירת פשע. כל הכבוד. ברכותיי.‬
‫ואתה עוד תוהה למה לא סיפרנו לרשויות?‬
‫מספיק, יאקופו.‬
‫הוא צודק.‬
‫כן, הוא צודק.‬
‫חשבנו שאנחנו עושים את הדבר הנכון.‬
‫אבל עשיתם את הדבר הלא נכון, לידיה.‬
‫מה עשית באמצע הלילה עם יאקופו‬
‫במצפה ויטוצי?‬
‫תמיד היה לנו את זה?‬
‫את מה?‬ ‫-את הדבר המזעזע הזה שם.‬
‫הדבר ה"נורא" הזה הוא שעון מטוטלת‬ ‫ממפעל שוורצנברג הישן.‬
‫יש רק שמונה בכל איטליה.‬
‫תודה לאל.‬
‫סנטור קראברו נתן לי אותו‬ ‫כמחווה של רצון טוב.‬
‫את מתכוונת לענות לי?‬ ‫-אנריקו, זה מצפה.‬
‫מה עשיתי? נהניתי מהנוף של טורינו.‬
‫מקסים.‬ ‫-נוף מרהיב.‬
‫כדאי שנלך יחד.‬ ‫-כמובן.‬
‫פשוט נפלא.‬ ‫-נלך.‬
‫לידיה.‬
‫אחותי היקרה.‬
‫כן.‬
‫התמודדתי בשבילך לפרלמנט.‬
‫אני יודעת.‬
‫גרמתי לעצמי דלקת קיבה.‬
‫סליחה. אתה צודק.‬
‫היינו שם כדי לפגוש מישהו.‬
‫קיווינו…‬
‫לחשוף את הסיבה‬ ‫מאחורי הרצח של אטילה ברוספרו.‬
‫בקצב הזה,‬ ‫אני אחקור את הרצח שלך בקרוב.‬
‫אילו שטויות.‬
‫אדוני? סנטור קראברו בטלפון.‬
‫התוצאות התקבלו.‬
‫בוקר טוב, סנטור.‬
‫אני מבין.‬
‫תודה.‬
‫נו?‬
‫25,231 קולות.‬
‫כלומר?‬
‫ניצחתי.‬
‫כוסות!‬
‫המשקה הראשון שלך.‬
‫הנה. סליחה.‬
‫"עד שתקראי את המילים הללו,‬ ‫לידיה היקרה, אני כבר אעזוב.‬
‫"אני יודע שהפרידה הזאת טיפשית,‬
‫"אבל גם אני טיפש.‬
‫"ואולי רומא תועיל לי במובן הזה.‬
‫"שלך, יאקופו."‬
‫איפה כולם?‬
‫מחפשים עבודה, אני מניח. אנחנו סוגרים.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת שמר קוסטה‬ ‫היה נלהב מאוד מההצעה שלי.‬
‫ובעוד כמה ימים אעבור לרומא.‬
‫אקים שם עיתון סוציאליסטי חדש.‬
‫חשבתי לספר לך, לערב אותך.‬
‫לא, תודה.‬
‫מה לגבי אחי?‬
‫החקירה והכול?‬
‫צ'זרה, ניטי מת.‬
‫התובע פתח בחקירה.‬
‫הדבר ההגיוני היחיד שנוכל לעשות‬ ‫זה לא להפריע לחקירה.‬
‫עשינו מה שיכולנו.‬
‫אנחנו צריכים לבטוח בפרקליטות הציבורית.‬
‫אה, אני מבין.‬
‫מה?‬
‫אתה מקנא?‬
‫אתה מקנא בתובע?‬
‫כן?‬ ‫-איך קנאה קשורה לזה?‬
‫נוכל לחפש את הרוצח של ניטי.‬ ‫-עשינו את זה.‬
‫לא עשינו.‬ ‫-כן עשינו.‬
‫נוכל לעשות את זה עכשיו.‬ ‫-ניסינו בכל דרך.‬
‫זה תלוי בתובע עכשיו.‬ ‫אנחנו לא יכולים להפריע לו.‬
‫צ'זרה, לא נשאר שום דבר שנוכל…‬ ‫-זה בסדר, יאקופו, אני מבין.‬
‫ניתן להם לחקור ללא הפרעה.‬
‫אני לא זוכר את שם הנהג‬ ‫או איך הכרכרה נראתה.‬
‫שוב, הייתי עם אישה צעירה,‬
‫והקולגה שלך לקח אותנו למצפה ויטוצי.‬
‫אז אם תוכל לעזור לי…‬
‫זאת האישה הצעירה ששם?‬
‫תמיד דוחפת את האף…‬
‫סליחה?‬
‫כלום, שום דבר.‬
‫כמובן. אני מבינה‬ ‫שאתה לא יכול לחרוג מהכללים,‬
‫אבל אין ברשותי כרגע.‬
‫אולי תוכל לרשום את הסכום,‬ ‫וברגע שנגיע הביתה…‬
‫לידיה.‬
‫מה את עושה כאן?‬ ‫חשבתי שאת חוגגת את הניצחון של אנריקו.‬
‫לא.‬
‫נראה שהיה לנו אותו רעיון.‬
‫שהוא?‬
‫אתה יכול להלוות לי 40 סנט?‬
‫אפשר לדעת למה?‬
‫ובכן, מר ג'ובאני כאן אמר לי שאתמול,‬
‫אחרי שהוריד אותנו במצפה,‬ ‫הוא הסיע את החבר שלנו מחוץ לעיר.‬
‫ותמורת 40 סנט, הוא ייקח אותנו אליו.‬ ‫אבל אין לי את הכסף.‬
‫אם אתם שניים, זה 50.‬
‫חמישים.‬
‫הוא ישלם לך.‬
‫סליחה, מי נתן לך רשות להיכנס?‬
‫זה עדיין הבית שלי.‬
‫וזו עדיין זירת פשע.‬
‫אנחנו עורכים חיפוש.‬
‫אם אתם מחפשים את "וידויים",‬ ‫אתם מבזבזים את זמנכם.‬
‫כמובן.‬
‫אין בכוונתי לזלזל במאמציך, מר ברוספרו,‬
‫אבל כדאי שגם המשטרה תחפש, לא?‬
‫בבקשה.‬
‫סגן גאלי, ערוך חיפוש יסודי.‬
‫אם הספר בבית הזה, אנחנו חייבים למצוא אותו.‬
‫קדימה.‬
‫הדוד שלך נתן לך את הכסף בלי לומר דבר?‬
‫הוא השאיר לי את הפתק הזה.‬
‫"אחיינית, תשתמשי בזה כדי להיות‬ ‫מי שאת רוצה להיות."‬
‫זה חצי מהכסף שקיבל‬ ‫כשהוא מכר את הווילה שלנו.‬
‫מתנה מקסימה, אני חייבת לומר.‬
‫אבא יכריח אותי להחזיר הכול.‬
‫אני אדבר עם אבא שלך.‬
‫הוא לא יכול למנוע מהדוד שלך לתת לך מתנה.‬
‫החלטת מה תרצי לעשות בו?‬ ‫-אצטרך לדבר עם פאולו.‬
‫כמובן. אתם עומדים להפוך למשפחה.‬
‫אהובתי היפה!‬
‫לעולם לא תנחשי מה אני עומד לומר.‬
‫מינו אותך לשר המשפטים.‬
‫בואי לא ניסחף. למה? את חושבת שזה אפשרי?‬
‫אני לא יודעת, אנריקו. ספר לי מה קרה.‬
‫סנטור קראברו התקשר.‬
‫הוא רוצה להציג אותי באופן אישי‬ ‫בפני ראש הממשלה דפרטיס.‬
‫הוא יהיה בטורינו מחר,‬
‫ולפני ארוחת הגאלה,‬ ‫הוא רוצה לערוך לבוא לכאן לקבלת פנים קטנה.‬
‫לכאן?‬ ‫-כן.‬
‫חשבתי על משקה שוקולד צרפתי. מה דעתך?‬
‫לא, אבא. הוא בן 190.‬ ‫אתה תגרום לו קלקול קיבה.‬
‫מריאנה, בבקשה אל תדברי בזלזול.‬
‫אלברטינה? יש לנו מה שצריך‬ ‫למשקה שוקולד צרפתי?‬
‫זה לכבוד ראש הממשלה!‬
‫הוא היה ככה כשהתחתנתם?‬
‫בדיוק אותו הדבר.‬
‫התאהבתי בו ממבט ראשון.‬
‫כמו שאת התאהבת בפאולו.‬
‫בדיוק אותו הדבר. ממבט ראשון.‬
‫- פונדק -‬
‫שלומות.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫קוניאק?‬
‫יש לנו רק יין. או גראפה.‬
‫גראפה. מנביולו?‬
‫שני גראפה. זה יהיה בסדר גמור.‬
‫זה ארבעה סנט.‬
‫מיד.‬
‫היא מחבבת אותי.‬
‫סליחה, יש מיטות פנויות‬ ‫או שאתם רק מגישים משקאות?‬
‫הלכתם לאיבוד?‬
‫לא, אנחנו איפה שאנחנו אמורים להיות.‬
‫כן.‬
‫יש לנו רק חדר אחד.‬
‫המחיר הוא לירה אחת ללילה.‬
‫לירה ועשרה סנט‬ ‫אם אתם גם רוצים לעשות כביסה.‬
‫קמצנות היא מחלה. בבקשה.‬
‫והאם יש במקרה‬ ‫ספר אורחים שבו עלינו לחתום?‬
‫בואו אחריי.‬
‫יש לנו תוכנית?‬
‫אין פה כלום, התובע.‬
‫מה חשבת? שאטילה החביא את הספר בתוך הקירות?‬
‫הארובה הזו תמיד היתה אטומה?‬
‫אף פעם לא השתמשנו בה.‬
‫"וידויים."‬
‫כרך שני.‬
‫יאקופו.‬
‫מצוין.‬
‫הרוצח השכיר ישן פה. טוב.‬ ‫-כן.‬
‫אם הוא שהה כאן,‬ ‫אנחנו יודעים שהוא לא גר בעיר.‬
‫חבל שהוא לא השאיר כרטיס ביקור.‬
‫יכולתי לשאול אותו‬ ‫כמה עולה להרוג תובע ציבורי.‬
‫בסדר. סליחה.‬
‫לא חשבתי שזה כזה רציני.‬
‫אני אפילו לא יודעת אם זה רציני.‬
‫אני רק יודעת‬ ‫שהוא לא גורם לי להרגיש פחותה.‬
‫למה? מי גורם לך להרגיש פחותה, לידיה?‬
‫קדימה, בוא.‬
‫לעולם לא נמצא כרכרה עכשיו, יקירתי.‬
‫אני מצטער לומר לך,‬
‫אבל תיאלצי להמשיך להרגיש פחותה‬ ‫לפחות עד מחר בבוקר.‬
‫כן.‬
‫אם היינו בפניקה בכל פעם שגיסתי נעלמת,‬
‫היינו מתים מהתקף לב.‬
‫אם לדבר בכנות,‬ ‫לא חשבתי שתנצח, אדוני הפרקליט.‬
‫ברור שדפרטיס עדיין זוכה למעמד ניכר‬ ‫במדינה הזו.‬
‫אני פשוט שמח שנפלה בידי ההזדמנות‬ ‫לשרת את האומה.‬
‫כשתהיה ברומא,‬ ‫אתה חייב לפגוש את בן הדוד שלי.‬
‫אמרתי לו לצפות לך.‬ ‫-כמובן.‬
‫מריאנה, את בסדר?‬
‫היא קצת לחוצה בגלל התאריך המתקרב, נכון?‬
‫יקירתי, שנפרוש לחדר הסמוך לזמן מה?‬
‫לא.‬
‫יש לי משהו לומר.‬
‫פאולו…‬
‫אתה אדם נפלא.‬
‫התאהבתי בך ברגע שראיתי אותך.‬
‫ואני עדיין מאוהבת בך, יותר מתמיד.‬
‫אבל אני לא יכולה להינשא לך.‬
‫למה?‬
‫את לא יכולה לעשות את זה.‬
‫אדוני הדוכס, בבקשה, זה לא הזמן.‬ ‫-סלח לי, אדוני.‬
‫מצופה מאיתנו להיכנע לגחמה הזו?‬
‫אבא, בבקשה. מריאנה.‬
‫דבר עם הבת שלך. תפתרו את זה.‬
‫זה לא הזמן לספקות כאלה.‬
‫אל דאגה. אנחנו נטפל בזה.‬
‫לא, אנריקו. למריאנה יש זכות‬ ‫להביע את ספקותיה.‬
‫אפילו ביום החתונה.‬
‫יקירתי, שבי.‬
‫תעשה משהו.‬
‫את יודעת שאת לא חייבת להתחתן.‬
‫אם משהו גרם לך לשנות את דעתך,‬ ‫את רק צריכה להגיד.‬
‫גברתי, על מה את מדברת?‬
‫את לא רואה‬ ‫שהיא מתנהגת כמו ילדה מפונקת?‬
‫מעט יותר אדיבות, בבקשה.‬
‫אתה לא יכול לדבר אלינו ככה‬ ‫בבית שלנו.‬
‫נמאס לי. אני הולכת.‬ ‫-תסתלקו מכאן.‬
‫ותרשה לי להזכיר לך שבעלי חבר פרלמנט!‬
‫נבחרתי, אבל טכנית‬ ‫עוד לא התחלתי את הכהונה שלי.‬
‫בדיוק.‬
‫אבל אני מסכים לחלוטין עם מה שאשתי אמרה.‬
‫טוב ויפה.‬
‫פאולו.‬
‫אני נוסע לרומא בקרוב.‬
‫הצעתי למר קוסטה‬
‫רעיון לעיתון.‬
‫והוא…‬
‫קיבל אותו?‬
‫הוא אפילו אהב את השם.‬
‫"הפטיש."‬
‫מקסים.‬
‫רציתי לספר לך.‬
‫אני מעריכה את זה. אני…‬
‫שמחה בשבילך.‬
‫אתה ראוי לטוב ביותר.‬
‫הרווחתי לעצמי גראפה.‬
‫למה הבאת את הגברת למקום כזה?‬
‫מה?‬
‫את לא מכירה אותה.‬
‫היא זו שהביאה אותי.‬
‫היא נשואה לאיש חשוב,‬ ‫אבל היא לא אוהבת אותו.‬
‫ואני לא יכול לתת לה ללכת.‬
‫חשבנו שמצאנו דרך להשתחרר מבעלה.‬
‫זו הסיבה שבאנו לכאן.‬
‫הייתם אמורים לפגוש מישהו?‬
‫מישהו…‬
‫שיכול להיפטר…‬
‫מהבעיה שלנו.‬
‫את מבינה, נכון?‬
‫הוא אמר ששמו ג'וליו,‬ ‫והוא היה אמור לפגוש אותנו כאן.‬
‫אבל נראה שהוא עבד עלינו.‬
‫שמו מריו.‬
‫לא ג'וליו.‬
‫- ללידיה -‬
‫"לידיה היקרה,‬
‫"הייתי רק רוצה לכתוב פרידה מעומק הלב,‬
‫"אבל רק תמונות ממלאות את מוחי.‬
‫"הכוס שזרקת על הדיוקן של אביך‬
‫"בלילה שבו נפגשנו לראשונה."‬
‫מי אתה?‬ ‫-יאקופו ברבריס.‬
‫"ארון הבגדים בדרז'ן, שם התחבאנו‬ ‫בהמתנה למרקיז דה קלרמון."‬
‫רוצה להתערב?‬
‫"את ואני יחד על האופניים שלי.‬
‫"או את בישיבה על אדן החלון.‬
‫"את במטבח שלי בחצות.‬
‫"עד שתקראי את המילים האלו,‬ ‫לידיה היקרה, אני כבר אעזוב.‬
‫"אני יודע שהפרידה הזו טיפשית,‬
‫"אבל אני גם טיפש.‬
‫"ואולי רומא תועיל לי במובן הזה.‬
‫"שלך, יאקופו."‬
‫מה…‬
‫מה עשית, פיתית את בעלת הפונדק?‬
‫למתנקש שלנו קוראים מריו גארונה.‬
‫הוא גר בגרוליאסקו,‬
‫בבית חווה ביער.‬
‫אני חושב שהגיע הזמן‬ ‫להודיע לרשויות המתאימות.‬
‫כן.‬
‫את בסדר?‬
‫אני חייב לשניכם התנצלות.‬
‫במיוחד לך, ברבריס.‬
‫חברך ברוספרו הניח את ידיו על מידע יקר ערך.‬
‫איפה מצאת אותו?‬
‫הוא היה מוסתר היטב.‬
‫התשלומים האלה מייצגים הפקדות נכבדות‬ ‫למספר חשבונות בנק‬
‫בנוגע למשימה סודית שנקראת "ה-15 במארס".‬
‫שחיתות?‬
‫כן, זה אפשרי, אבל כדי להיות בטוח,‬
‫אנחנו צריכים לדעת‬ ‫למי שייכים החשבונות האלה.‬
‫כמובן.‬
‫אחד מהם ללא ספק שייך ליובארה.‬
‫אנחנו צריכים זמן.‬
‫אבל כבר שלחתי עשרות בקשות לשופט ג'נובסי.‬
‫תסתכלי.‬
‫מכאן לכאן.‬
‫ועוד אחד.‬
‫תראי.‬
‫שנדווח עליה כנעדרת?‬
‫עדיין מוקדם מדי.‬
‫מה כדאי שנעשה?‬
‫אני לא יכול לעשות כלום.‬
‫מלבד לקבל את פני ראש הממשלה דפרטיס‬ ‫עם גוש בגרון.‬
‫אני כמעט מקווה שהיא מתה.‬ ‫אם היא בחיים, אני אהרוג אותה.‬
‫יש חדש מהדודה?‬
‫עדיין לא, יקירתי.‬
‫היא תחזור כשלא נצפה לזה, אתה תראה.‬
‫היא בלתי צפויה.‬
‫תרצי לאכול משהו, יקירתי?‬
‫אני לא ממש רעבה.‬
‫אני יכולה לשאול אותך משהו, מריאנה?‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני לא רוצה להתחתן עם לורנצו.‬
‫לא דאגתי.‬
‫חשבתי על זה מאז שדיברתי עם הדודה.‬
‫היה מוזר בעיניי שלא היתה לה שום דעה בנושא.‬
‫גם הדוד, כשהוא כתב‬ ‫שאני צריכה להיות מי שאני רוצה להיות.‬
‫הבנתי שאין לי מושג מי אני רוצה להיות.‬
‫אני צריכה להיות לבד.‬
‫כדי לגלות אם יש לי ייעוד, כישרון, שאיפה.‬
‫נגלה את זה יחד, יקירתי.‬
‫זה בדיוק העניין.‬ ‫אני רוצה לגלות את זה בעצמי.‬
‫בעצמה, תרזה.‬
‫תיזהרי!‬ ‫-לכי מפה!‬
‫תישארי למטה!‬ ‫-למטה!‬
‫תחזרי.‬ ‫-תן לי לדבר איתו.‬
‫לא, נעצור אותו,‬
‫אני אחקור אותו, ואז תוכלי לדבר איתו.‬
‫זהירות!‬
‫אל תירו! אני רוצה אותו בחיים. אל תירו!‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫נפצעת?‬
‫הוא חושב שאין לו מה להפסיד.‬
‫אם תיתן לי לדבר איתו…‬ ‫-לידיה, לכי למקום מבטחים.‬
‫אתה לא מכיר אותה.‬
‫לידיה.‬
‫עזוב אותי.‬ ‫-לידיה!‬
‫דבר אליי, גארונה.‬
‫אתה יכול להרוג אותי עכשיו אם אתה רוצה,‬ ‫אבל אתה עדיין יכול להציל את עצמך.‬
‫הרגת בשביל כסף, נכון?‬
‫מה תעשה איתו אם תהיה מת?‬
‫או שאתה חושב שהבוסים שלך יגנו עליך?‬
‫אני חושבת שאתה זקוק לנו‬ ‫יותר משאנחנו זקוקים לך.‬
‫תן לי להיכנס, ונדבר.‬
‫נוכל לדבר בלי האקדח?‬
‫לא? טוב.‬
‫אם תגיד לי מי שילם לך להרוג את ניטי…‬
‫התובע יראה את זה כאות לחרטה.‬
‫הוא יבקש עונש מופחת בבית המשפט.‬
‫ומאותו רגע,‬
‫הוא יגן עליך מכל מי שירצה להרוג אותך.‬
‫אתה עד בעייתי. אתה יודע את זה.‬
‫אני לא צריך הגנה.‬
‫אני חושבת שאתה כן צריך.‬
‫אחרת לא היית נותן לי להיכנס.‬
‫נכון?‬
‫זה לא רק אדם אחד.‬
‫יש כמה מהם, ואני לא מכיר את כולם.‬
‫אבל אחד מהם הוא אנטוניו יובארה, נכון?‬
‫ו…‬
‫מה הדבר הכל כך מפליל שהוא מנסה להסתיר?‬
‫לא אוכל לעזור לך אם לא תדבר איתי.‬
‫מה זה "מבצע 15 במארס?"‬
‫התאריך הזה אומר לך משהו?‬
‫"אידו של מארס"? אני לא יודעת.‬
‫מה זה, בחינה באוניברסיטה?‬
‫לא, גברתי.‬
‫זו הפיכה.‬
‫הפיכה?‬
‫בדיוק.‬
‫ברוך הבא לטורינו, ראש הממשלה.‬
‫זה תמיד תענוג, סנטור.‬
‫דפרטיס הוזמן היום לארוחת ערב‬ ‫בביתו של סנטור קראברו.‬
‫הם יטמינו שם פצצה.‬
‫מה זה? מי הזמין את זה?‬
‫מתנה לסנטור מבנק טורינו.‬
‫נהדר. כבר מחליפים מתנות.‬
‫הם יאשימו את האנרכיסטים.‬
‫תניח את זה שם. נשתה את זה הלילה.‬
‫והם יתפסו את השלטון.‬
‫נגיע לשם בזמן, לידיה.‬
‫אל תדאגי.‬
‫פיליפו. תודה.‬
‫ראש הממשלה לא איתך?‬
‫שלחתי אותו לבית של אנריקו פואט.‬
‫רציתי שהם ייפגשו.‬
‫אבל הם היו נפגשים בארוחת הערב.‬
‫אם מדברים על ארוחת הערב,‬
‫הכול בסדר, נכון?‬
‫כן.‬
‫אדוני התובע.‬
‫הבאת צבא?‬
‫לצערי אני לא כאן כאורח.‬
‫מה קורה?‬
‫יש לנו סיבה להאמין‬ ‫שמטען חבלה הוסתר כאן.‬
‫מה?‬ ‫-מטען חבלה בבית שלנו?‬
‫עליי לבקש מכם לעזוב מיד. יש לפנות את הבית.‬
‫נערוך את החיפוש בדיסקרטיות רבה.‬
‫בבקשה.‬
‫זו בטח אזעקת שווא.‬
‫מהר.‬
‫רוצה לטעום את השוקו?‬ ‫הוא סמיך, כמו שאתה אוהב.‬
‫כואב לי לראות אותך‬ ‫דואג כל כך לאחותך, אדוני.‬
‫או שאתה מעדיף "כבודו"?‬
‫אל תגזימי, אלברטינה. "אדוני" זה בסדר גמור.‬
‫הוא הגיע!‬
‫-הוא הגיע!‬
‫כן.‬
‫כולם למקומות.‬
‫אלברטינה, לדלת.‬
‫מריאנה, חכי בחדר האוכל.‬ ‫-כן.‬
‫קדימה. ועמדי זקוף.‬
‫כן!‬
‫תרזה לצדי.‬
‫תמיד.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אדוני ראש הממשלה. זהו כבוד גדול.‬
‫הכבוד הוא שלי, אדוני הפרקליט.‬
‫זו אשתי, תרזה.‬
‫אדוני ראש הממשלה.‬
‫בבקשה, בוא אחריי.‬
‫זו בתי, מריאנה.‬ ‫-נעים לי מאוד, אדוני ראש הממשלה.‬
‫ערב טוב לך.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫משהו מריח טוב. מה זה?‬
‫הרשיתי לעצמי להורות‬ ‫על הכנת משקה שוקולד צרפתי.‬
‫אתה רוצה שאמות מבעיות עיכול?‬
‫ארוחת הגאלה בעוד חצי שעה.‬
‫נכון. אז משהו קל יותר.‬
‫בואו נשתה תה.‬ ‫-מיד.‬
‫סליחה, אני רק צריכה רגע עם הסנטור.‬
‫סליחה, העלמה,‬ ‫אבל התובע נתן הוראות מפורשות.‬
‫יאקופו, תגיד גם משהו, בבקשה.‬
‫מה אני יכול להגיד לך? אני קורא.‬
‫מעולם לא עברתי על דוחות כספים‬ ‫שנועדו למטרות הפיכה.‬
‫גם אני לא.‬ ‫-אז בסדר.‬
‫הם תכננו את זה במשך שלוש שנים,‬ ‫הם הוציאו הון על חדרי מלון,‬
‫מסעדות יוקרה, כרכרה.‬
‫שני סוסים ערביים! מי יודע מה הם עשו איתם.‬
‫כל מיני דברים.‬
‫יש שוורצנברג, ויינות משובחים מאוד.‬
‫העלויות פשוט מוגזמות.‬ ‫-מה?‬
‫יינות מדהימים!‬
‫לא, לפני כן.‬
‫שוורצנברג, שעון מטוטלת יקר ונדיר מאוד.‬
‫בטח יש רק עשרה בכל איטליה.‬
‫לא, יש רק שמונה.‬
‫שמונה, עשרה, מה שלא יהיה. איך את יודעת?‬
‫שעון ממפעל שוורצנברג הישן.‬
‫לידיה?‬
‫סנטור קראברו נתן לי אותו‬ ‫כמחווה של רצון טוב.‬
‫המחויבות שלך להילחם באפליה‬ ‫נגד נשים באמת מעוררת השראה.‬
‫בעלי תמיד אומר את דעתו.‬
‫אוהבי הקדמה והחופש יצביעו עבורך.‬
‫אז שאלנו את עצמנו,‬ ‫"מי האדם הקרוב ביותר ללידיה פואט?"‬
‫זה סוף סוף נגמר.‬ ‫-נגמר, אדוני הפרקליט? זה רק התחיל.‬
‫אטילה ברוספרו ובעלך נפגשו‬ ‫יומיים לפני הרצח.‬
‫שמעתי שאתה חוקר את המקרה‬ ‫של העיתונאי שנרצח.‬
‫תפסיקו לחפש אחריהם‬ ‫או שהם יבואו לקחת גם אתכם.‬
‫החתיכת חרא הזה נתן לאנריקו שעון שוורצנברג.‬
‫הוא עובד עם יובארה.‬
‫יאקופו, אנחנו חייבים למהר.‬ ‫אתה חייב למהר. בוא כבר!‬
‫טוב, אני בא!‬
‫קיוויתי לראות את אחותך.‬
‫השיחה האחרונה שלנו היתה מרתקת ביותר.‬
‫אחותי לא ידעה שתבוא.‬
‫היא יצאה לחופשה קצרה.‬
‫היא אוהבת לצאת לטיולים ארוכים.‬
‫לעמק גרמנסקה, עמק צ'יזונה.‬
‫ידעת ששם המשפחה פואט‬ ‫הוא אחד העתיקים בפיימונטה?‬
‫על אף שהוא צריך להיות מבוטא "פואטה". אבל…‬
‫אנריקו!‬ ‫-אלברטינה!‬
‫הנה היא.‬ ‫-אלברטינה!‬
‫הנה. זו אחותי.‬ ‫-לא אמרתם שהיא בעמק צ'יזונה?‬
‫לא.‬ ‫-חוש התזמון הרגיל שלה.‬
‫מסתבר שהיא…‬ ‫-אנריקו, תודה לאל.‬
‫כולכם צריכים לצאת!‬ ‫-לידיה.‬
‫תגידי שלום ל…‬ ‫-אתם בסכנה!‬
‫…לראש הממשלה הנכבד.‬
‫ראש הממשלה, אין זמן.‬ ‫מישהו רוצה להרוג אותך.‬
‫השעון הזה יכול להתפוצץ בכל רגע.‬
‫מה, לידיה?‬ ‫השוורצנברג הוא מתנה מסנטור קראברו.‬
‫בדיוק!‬ ‫-הסנטור קראברו הוא חלק מהקנוניה!‬
‫תעזרי לי.‬
‫אני מתנצל על ההתנהגות המביכה הזו.‬
‫אחותי היתה נתונה תחת לחץ רגשי רב לאחרונה.‬
‫קדימה.‬ ‫-מה אתם עושים? תעזבו את זה!‬
‫זוז, אנריקו! תעזוב! תתרחק!‬
‫אל תהיה קוץ בתחת!‬ ‫-אני מצטער, אדוני ראש הממשלה.‬
‫אנריקו! תסמוך עלינו!‬ ‫-תעזבו את השעון שלי!‬
‫אנריקו!‬ ‫-תעזבו אותו!‬
‫תעזוב!‬ ‫-תסמוך עלינו!‬
‫קדימה! אחת, שתיים, שלוש!‬ ‫-תעזבו! אני ממש מצטער.‬
‫לפחות קבענו שאין פצצה,‬
‫ושהסנטור קראברו הושמץ שלא בצדק…‬
‫פואט!‬ ‫-כולם בסדר?‬
‫יצאתם מדעתכם?‬
‫אתה, אבא?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫אמא?‬
‫גברתי.‬
‫אז מה אמרת?‬
‫את בסדר?‬
‫כן. אתה?‬ ‫-כן.‬
‫נראה שאני חייב לך את חיי, עלמתי.‬
‫כולנו חייבים לך.‬
‫הבינו בבקשה שהציבור יזדעזע לגלות‬
‫שהיה ניסיון להתנקש בחיי.‬
‫הבטיחו לי שתשמרו זאת בסוד.‬
‫כמובן.‬
‫ו…‬
‫מה יקרה לסנטור קראברו?‬
‫נמצא דרך להעניש אותו בלי לעורר סקנדל.‬
‫אדוני הפרקליט, אם זו לא טרחה גדולה מדי,‬
‫ארצה את משקה השוקולד שהבטחת לי.‬
‫כמובן.‬
‫משקה שוקולד.‬
‫לכולם.‬
‫כן.‬
‫"אתם תקראו בעיתונים,‬ ‫בעמודים ארבע או חמש,‬
‫"שסנאטור קראברו היה מעורב‬ ‫בשערוריית שחיתות קטנה,‬
‫"יחד עם מר יובארה ועמיתים אחרים‬ ‫ממפלגות פוליטיות שונות.‬
‫"תקראו גם שקראברו התפטר מרצונו החופשי.‬
‫"ומיד אחרי שתקראו זאת,‬
‫"תשכחו מזה.‬
‫"רק בעיתון שלנו,‬
‫"בעמוד הראשון, תלמדו את האמת כולה.‬
‫"שקראברו, שפעל למען בנק טורינו,‬
‫"קשר קשר נגד ראש הממשלה אגוסטינו דפרטיס.‬
‫"הקנוניה סוכלה‬
‫"הודות לעקשנותו של ידידנו אטילה ברוספרו,‬
‫"הודות ליושרו של התובע פיירלואיג'י פורנו,‬
‫"ומעל לכול,‬ ‫הודות לתבונתה של עורכת הדין לידיה פואט,‬
‫"שאנחנו מקווים‬
‫"שתהווה בקרוב מודל לחיקוי,‬
‫"במקום לתופעה חריגה שיש להילחם בה."‬
‫מר ברבריס, אני מצטער מאוד.‬
‫קיבלתי הוראה להחרים את כל חומרי הדפוס.‬
‫אני מצטער.‬
‫כן.‬
‫הייתי צריכה להרוג אותו בעצמי.‬
‫עוד לפני שהוא נעצר.‬
‫אל תגידי את זה אפילו בצחוק, אנה.‬
‫נסי להתמקד בעתיד.‬
‫אתה חושב שיש לי עתיד?‬
‫אני חושב שכן.‬
‫בעצם,‬
‫אם לומר את האמת,‬
‫יהיה לי לכבוד‬ ‫אם תשמשי כיועצת שלי במונטסיטוריו.‬
‫למה את צוחקת?‬
‫אתה מבקש ממני, מכל האנשים?‬
‫אחרי שכמעט פוצצתי אותך?‬
‫על מה את מדברת? את לא אשמה בכך.‬
‫להפך, את היית הראשונה שהאמינה בי,‬
‫ועזרה לי לגלות שיש לי כישרונות מסוימים.‬
‫אני לא יכול לשכוח את זה.‬
‫בלי ההדרכה שלך, הייתי מרגיש אבוד.‬
‫קיבלנו הזדמנות נהדרת‬
‫לשנות חוק לא צודק ולקדם את המדינה הזאת.‬
‫אם לא נעשה זאת‬ ‫זה יהיה פשע מתועב עוד יותר‬
‫מאשר הפשע שסיכלנו.‬
‫הפעם אפילו לא נעשית רגשן.‬
‫אז התשובה חיובית?‬
‫בוא נגיד שלעת עתה, אני…‬
‫אני מודה לך.‬
‫ו…‬
‫אני מבטיחה לשקול זאת.‬
‫בכובד ראש.‬
‫אז החלטת?‬
‫את נוסעת לרומא עם אחיך?‬
‫שקלתי את זה.‬
‫אבל יש לנו פה משרד עורכי דין שיש לנהל, אז…‬
‫כמובן.‬
‫זו הסיבה היחידה?‬
‫אתה רוצה שאגיד שאני נשארת בשבילך?‬
‫בשבילי?‬ ‫-כן.‬
‫טוב,‬
‫אני אשמח. כן.‬
‫אם אסע אתגעגע מאוד לשפם השנאוצר שלך.‬
‫לידיה, תודה.‬
‫על מה?‬
‫תודה.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אם יורשה לי לשאול, אדוני התובע,‬
‫מה גרם לך לשנות את דעתך?‬
‫הסיבה הכי עתיקה בעולם, דוקטור.‬
‫אישה.‬
‫והאם האישה הזו יודעת על הניתוח?‬
‫החברות איתה חשובה לי,‬
‫אבל לא ארצה להכביד עליה עם המידע הזה.‬
‫סליחה.‬
‫יאקופו!‬
‫לידיה.‬
‫הכרטיסן אמר‬ ‫שיש לי חמש דקות לפני שהרכבת יוצאת.‬
‫מה קרה?‬ ‫-שום דבר. אני צריכה לדבר איתך.‬
‫מה יש?‬
‫אני יודעת שיש עיתון חדש‬ ‫וחיים חדשים שמחכים לך,‬
‫ואני שמחה בשבילך.‬
‫ומרגש אותי לראות‬ ‫כמה רחוק הגעת מאז שנפגשנו.‬
‫ו…‬
‫גם אני שמח בשבילך, אבל אני לא מבין…‬
‫לא, זה לא העניין.‬
‫אולי קיבלת ממני את הרושם‬ ‫שלא אכפת לי שאתה עוזב.‬
‫אבל זה לא נכון. למעשה, זה…‬
‫לידיה,‬
‫מה העניין?‬
‫אני מתגעגעת אליך, יאקופו.‬
‫כשאנחנו לא יחד, אני מתגעגעת אליך.‬
‫אבל כשאנחנו יחד,‬
‫אני לא יודעת למה,‬
‫אבל אני מרגישה לא מספיק טובה‬ ‫אז אני מרחיקה אותך,‬
‫ואז אני מתגעגעת אליך שוב,‬ ‫ואני נכנסת למעגל קסמים אכזרי שלא מסתיים.‬
‫לידיה, בסדר. אני מבין.‬
‫אבל פרידות מדכאות אותי.‬
‫עד כמה שזה כואב,‬
‫בבקשה,‬
‫תרדי מהרכבת.‬
‫תרדי.‬
‫אבל זה ממש כואב, לעזאזל.‬
‫אני יודע, לידיה. גם לי כואב.‬
‫צ'או.‬ ‫-צ'או.‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬