Ostavi sve vani i idi!
ZAKON PREMA LIDIJI POËT
I vi ste mogli završiti mrtvi kao Nitti. Zašto niste pozvali policiju?
Nakon smrti Carla Pancaldija zaključili ste slučaj.
Zašto bismo ih zvali?
Kad ste pronašli tijelo?
-Oko 18 h. -Da.
A prije toga
vidjeli smo nekoga kako ulazi u našu kočiju.
-Vjerojatno profesionalnog ubojicu. -Profesionalnog? Po čemu?
Pucao je samo jednom, u čelo.
Nije to bio amater.
Kako je znao da se sastajemo s Nittijem?
Ne znam.
O čemu govorite?
Nitti je prodao Brusaferru tajne dokumente.
Obećao je da će mi reći što u njima piše i zato smo došli ovamo.
No netko je stigao na sastanak prije nas.
A gdje su ti dokumenti?
U jednoj rijetkoj knjizi,
izdanju iz 17. stoljeća Ispovijesti svetog Augustina.
Nismo je uspjeli naći u Attilinoj kući.
Sjajno.
Omeli ste i mjesto zločina. Svaka čast. Čestitam.
-Zanima vas zašto nismo zvali policiju? -Dosta, Jacopo.
Ima pravo.
Da, ima pravo.
-Mislili smo da ispravno postupamo. -Ali niste, Lidia.
Što si usred noći radila s Jacopom na vidikovcu Vitozzi?
Ono imamo oduvijek?
-Što? -Onu ogavnu stvar.
Ta je ogavna stvar sat s klatnom iz stare tvornice u Schwarzenbergu.
-U Italiji ih ima samo osam. -Hvala Bogu.
Poklonio mi ga je senator Cravero.
-Odgovori mi. -Enrico, to je vidikovac.
Što sam ondje radila? Pa, divila sam se pogledu na Torino.
-Sjajno. -Divno je. Ići ćemo skupa.
-Ma hoćemo. Obavezno. -Super je.
Lidia.
-Draga moja sestrice. -Da?
Zbog tebe sam se kandidirao za Parlament.
-Znam. -Dobio sam gastritis.
Žao mi je. Imaš pravo.
Trebali smo se sastati s nekim.
Nadali smo se
da ćemo otkriti zašto je ubijen Attila Brusaferro.
Uskoro ćemo istraživati zašto si ti ubijena.
Ne pretjeruj.
Odvjetniče? Zove vas senator Cravero.
Stigli su rezultati.
Dobro jutro, senatore.
Dobro.
Hvala.
I?
Dobio sam 25 231 glas.
Što to znači?
Pobijedio sam.
Idem po čaše!
-Super. -Prvo vama.
Izvolite. Pardon.
Kad budeš čitala ove retke, draga Lidia, ja ću već biti daleko.
Znam da je glupo ovako se opraštati,
ali i ja sam glup.
Možda mi Rim s time pomogne.
Tvoj Jacopo.
Gdje su svi?
Traže posao, nadam se. Zatvaramo redakciju.
Kako to misliš?
G. Costu oduševio je moj prijedlog.
Za nekoliko dana selim se u Rim.
Pokrenut ću nove socijalističke novine.
Mislio sam i tebe uključiti u taj pothvat.
Ne, hvala.
A moj brat?
Što je s istragom?
Cesare, Nitti je mrtav.
Tužiteljstvo je pokrenulo istragu.
Pustit ćemo ih da istražuju u miru. Tako je najpametnije.
Mi smo dali sve od sebe. Sada se moramo pouzdati u tužitelja.
Aha. Tako dakle.
Što?
Ljubomoran si?
Na tužitelja?
-Zar ne? -Zašto bih bio ljubomoran?
-Zašto ne tražimo ubojicu? -Tražili smo ga.
-Nismo. -Jesmo.
-Sad imamo priliku. -Sve smo pokušali.
Sada je sve na tužitelju. Ne smijemo se miješati.
-Ne možemo više ništa… -Dobro, dosta. Sve mi je jasno.
Pustit ćemo ih da istražuju u miru.
Ne znam kako se vozač zvao ni kako je izgledala kočija.
Bio sam s jednom gospođicom.
Vaš kolega odvezao nas je do vidikovca Vitozzi.
Ako mi možete pomoći…
Bili ste s njom?
-Uvijek zabadaš nos. -Molim?
Ma ništa.
Znam da ne možete raditi iznimke, ali trenutačno nemam novca.
Ali platit ću vam sve kad stignemo…
Lidia!
Što radiš ovdje? Zar ne slaviš Enricovu pobjedu?
Ma ne.
-Očito nam je sinula ista ideja. -Da?
Posudiš mi 40 centa?
Zašto ako smijem pitati?
Pa, g. Giovanni kaže da nas je jučer ostavio kod vidikovca,
a našega prijatelja zatim je odvezao iz grada.
Za 40 centa odvest će nas k njemu, ali ja nemam novca.
Za dvije osobe cijena je 50 centa.
Pedeset.
On će platiti.
Oprostite, kako ste ušli?
-Ovo je i dalje moj dom. -I mjesto zločina.
Došli smo ga pretražiti.
Ako tražite Ispovijesti, gubite vrijeme.
Naravno.
Ne sumnjam u vaše metode, g. Brusaferro,
ali policija bi trebala obaviti svoj posao, zar ne?
Izvolite.
Poručniče Galli, budite temeljiti. Ako je knjiga u kući, nađite je.
Krenite.
Ujak ti ga je samo dao bez ijedne riječi?
Ostavio mi je poruku.
„Iskoristi ga i postani ono što želiš.”
To je polovina iznosa od prodaje naše vile.
Iskreno, divan dar.
Tata će me natjerati da sve vratim.
Razgovarat ću s njim.
Ne može spriječiti ujaka da ti to daruje.
-Znaš li što ćeš s tim? -Vidjet ću s Paolom.
Naravno. Bit ćete obitelj.
Ljubavi moja!
-Nikad nećeš pogoditi što je bilo. -Postao si ministar pravosuđa.
Nemojmo pretjerivati. Zašto? Misliš da je to moguće?
Ne znam. Reci mi što je bilo.
Nazvao me senator Cravero.
Želi me upoznati s premijerom Depretisom.
Sutra dolazi u Torino.
Prije svečane večere želi doći ovamo na zakusku.
-Ovamo? -Da.
Hoćemo ga dočekati vrućom čokoladom?
Ne, tata. Ima 190 godina. Izazvat ćeš mu probavne smetnje.
Marianna, ne budi nepristojna.
Albertina, imamo li sve sastojke za vruću čokoladu? Za premijera!
Je li bio ovakav kad ste se vjenčali?
Apsolutno.
Zaljubila sam se na prvi pogled.
Kao ti u Paola.
Baš tako. Na prvi pogled.
GOSTIONICA
Dobar dan.
-Zdravo. -Zdravo.
Konjak?
Imamo samo vino. I grapu.
Grapu? Od Nebbiola?
Može dvije grape.
-Četiri centa. -Samo trenutak.
Sviđam joj se.
Imate li slobodnih kreveta? Ili je ovo samo gostionica…
Izgubili ste se?
Nismo. Htjeli smo doći ovamo.
Da.
Imamo samo jednu sobu.
Jedna lira po noćenju.
Jedna lira i deset centa ako želite posteljinu.
Pa nećemo biti škrti. Izvolite.
Imate li evidenciju gostiju u koju se moramo upisati?
Pođite za mnom.
Imamo li plan?
Nema ničega.
Zar ste mislili da je Attila sakrio knjigu u zidove?
Dimnjak je oduvijek zatvoren?
Nikad ga nismo koristili.
Ispovijesti.
Drugi svezak.
Jacopo.
Odlično.
-Ubojica je spavao ovdje. Sjajno. -Da.
Ako je odsjeo ovdje, znamo da ne živi u gradu.
Šteta što nije ostavio posjetnicu.
Pitao bih ga koliko traži za ubojstvo javnog tužitelja.
Aha, joj. Oprosti.
-Nisam znao da je tako ozbiljno. -Pa, ne znam ni ja.
Ali uz njega se ne osjećam nesposobno.
A uz koga se osjećaš nesposobno?
Hajde, idemo.
Nikad nećemo naći kočiju, draga.
Žao mi je što ti ovo moram reći,
ali osjećat ćeš se nesposobno barem do sutra ujutro.
Tako je.
Da svaki put paničarimo kad mi šogorica nestane,
ubio bi nas visok tlak.
Odvjetniče, iskreno, nisam mislio da ćete pobijediti.
Depretis očito još ima veliku potporu u ovoj zemlji.
Drago mi je što imam priliku služiti narodu.
Kad budete u Rimu, morate upoznati mog rođaka.
-Očekuje vas. -Naravno.
Marianna, jesi li dobro?
Malo je nervozna jer bliži se velik dan, zar ne?
Zlato, idemo u drugu sobu, može?
Ne.
Moram vam nešto reći.
Paolo…
Ti si divan čovjek.
Zaljubila sam se u tebe čim sam te ugledala.
I sad sam zaljubljena, još više.
Ali ne mogu se udati za tebe.
Zašto?
Ne možeš tako.
-Vojvodo, nije vrijeme za ovo. -Molim vas. Udovoljit ćete ovom hiru?
Tata, molim te. Marianna.
Razgovarajte s kćeri i riješite to.
-Sad nije vrijeme za predomišljanje. -Bez brige. Sve ćemo srediti.
Ne. Marianna ima pravo reći što osjeća.
Čak i na dan vjenčanja. Dušo, sjedni.
Poduzmi nešto.
Znaš da se ne moraš udati na silu.
Ako si se zbog nečega predomislila, slobodno nam reci.
Gospođo, o čemu govorite?
Ponaša se kao razmaženo derište!
Pripazite na ton, molim.
Kako nam se to obraćate u našoj kući?
-Dosta mi je. Idem. -Idite!
Moj je muž zastupnik u Parlamentu!
Izabrali su me, ali mandat još nije počeo.
Točno.
Ali slažem se sa svojom suprugom.
Odlično.
Paolo.
Za nekoliko dana selim se u Rim.
Predložio sam g. Costi
da ondje pokrenem novine.
A on je…
Prihvatio je ponudu?
Svidjelo mu se i ime.
Čekić.
Lijepo.
Htio sam ti reći.
Hvala ti, baš mi je…
Drago mi je zbog tebe.
Zaslužuješ najbolje.
Zaslužujem jednu grapu.
Zašto ste doveli gospođu na ovakvo mjesto?
Molim?
Ne poznajete je.
Ona je mene dovela.
Udana je za veliku facu, ali ne voli ga.
A ja je ne mogu zaboraviti.
Pronašli smo način da se riješimo njezina muža.
Zato smo došli ovamo.
Trebali ste se sastati s nekim?
Jedan čovjek
mogao bi riješiti
naš problem. Razumijete?
Rekao je da se zove Giulio. i trebali smo se sastati.
Ali izgleda da nas je samo vukao za nos.
Zove se Mario.
A ne Giulio.
ZA LIDIJU
Draga Lidia,
rado bih ti napisao dirljivo oproštajno pismo,
ali glavom mi prolaze samo slike.
Čaša koju si bacila na očev portret one noći kad smo se upoznali.
-Tko ste vi? -Jacopo Barberis.
Dargènein ormar u koji smo se sakrili i čekali markiza od Clermonta.
Kladimo se?
Ti i ja na mojem biciklu.
Ti, dok sjediš na svom prozoru.
Ti u mojoj kuhinji u ponoć.
Kad budeš čitala ove retke, draga Lidia, ja ću već biti daleko.
Znam da je glupo ovako se opraštati,
ali i ja sam glup.
Možda mi Rim s time pomogne.
Tvoj Jacopo.
Što si to…
Što si radio? Zavodio gostioničarku?
Naš ubojica zove se Mario Garrone.
Živi u Grugliascu, u seoskoj kući u šumi.
Vrijeme je da obavijestimo policiju.
Može.
Jesi li dobro?
Dugujem vam ispriku.
Pogotovo vama, Barberise.
Vaš prijatelj Brusaferro nabasao je na pravi rudnik informacija.
-Gdje ju je našao? -Bila je dobro skrivena.
Ovo su izvaci o pozamašnim polozima na različite bankovne račune
iz tajne operacije pod imenom „15. ožujka.”
-Radi se o korupciji? -Da.
Moguće. No da bismo bili sigurni, moramo otkriti čiji su to računi.
-Jasno. -Jedan je sigurno Juvarin.
To će potrajati.
Ali već sam poslao niz zahtjeva sucu Genovesiju.
Pogledajte.
Ovaj dio.
I još jedan.
Pogledajte ovo.
Da prijavimo nestanak?
Još je prerano.
I, što ćemo sad?
Ja ne mogu ništa.
Mogu samo dočekati premijera Depretisa s knedlom u grlu.
Nadam se da je mrtva. Ako je živa, ubit ću je.
-Ima li vijesti o teti? -Još ništa, dušo.
Doći će kad se budemo najmanje nadali.
Nepredvidiva je.
Želiš li nešto pojesti, dušo?
Nisam baš gladna.
Mogu li te nešto pitati, Marianna?
Ne brini se.
-Neću se udati za Lorenza. -Ne brinem se.
Razmišljam otkad sam razgovarala s tetom.
Naravno, ona o svemu ima mišljenje.
I otkad mi je ujak napisao da postanem ono što želim.
Shvatila sam da nemam pojma što želim biti.
Moram biti sama
i otkriti svoj poziv, talent, životni cilj.
Skupa ćemo to otkriti.
U tome je stvar. Želim to sama otkriti.
Sama, Teresa.
-Pazi! -Što radite?
-Dolje! -Dolje!
-Natrag! -Razgovarat ću s njim.
Ne. Uhitit ćemo ga i ispitati, pa onda razgovarajte.
Pazite!
Ne pucajte. Želim ga živog. Prestanite!
-Jesi dobro? -Da.
Nisi ozlijeđena?
Puca jer misli da nema što izgubiti.
-Pusti me da razgovaramo… -Zaboga, idi na sigurno.
Ne poznaješ je baš dobro.
Lidia!
-Pusti me! -Lidia!
Garrone, želim razgovarati!
Ako želiš, ubij me odmah. Ali vjeruj mi, još se možeš spasiti.
Ubijaš radi novca, zar ne? Što ćeš s njim ako sad pogineš?
Misliš da će te šefovi zaštititi?
Ti trebaš nas više nego mi tebe.
Hajde, razgovarat ćemo.
Možeš li maknuti pištolj?
Ne? Dobro.
Reci mi tko ti je platio da ubiješ Nittija…
i tužitelj će uvidjeti da se kaješ.
Tražit će od suda da ti smanji kaznu.
I štitit će te od svakoga tko te želi ubiti.
Znaš i sam da si nezgodan svjedok.
Ne trebam zaštitu.
Mislim da trebaš.
Inače me ne bi pustio ovamo.
Zar ne?
Ne radi se samo o jednoj osobi. Ima ih više. Ne poznajem ih sve.
Jedan je od njih Antonio Juvara?
A…
Kakav je to zločin pokušao zataškati?
Ne mogu ti pomoći ako budeš šutio.
Što je to Operacija 15. ožujka.?
Znači li vam što taj datum?
Martovske ide? Ne znam.
Zar sam na školskom ispitu?
Ne, gospođice.
Državni udar.
Državni udar?
Tako je.
Dobro došli u Torino, premijeru.
Veliko mi je zadovoljstvo, senatore.
Depretis je danas pozvan na večeru u kuću senatora Cravera.
Sve će dići u zrak.
Što je ovo? Tko je to naručio?
-Dar za senatora od Torinske banke. -Sjajno. Već razmjenjujemo darove.
Okrivit će anarhiste.
Stavite je onamo. Popit će se večeras.
I preuzet će vlast.
Stići ćemo na vrijeme, Lidia. Bez brige.
Filippo. Hvala ti.
-Premijer nije s tobom? -Poslao sam ga u kuću Enrica Poëta.
-Htio sam da se upoznaju. -Upoznali bi se na večeri.
Kad smo kod večere,
sve ide po planu, zar ne?
Da.
Tužitelju.
Doveli ste čitavu vojsku?
-Ne dolazim kao gost. -Što se događa?
Dojavili su nam da je ovdje skriven eksploziv.
-Molim? -Eksploziv? U našoj kući?
Molim vas, izađite.
Provest ćemo evakuaciju. Bit ćemo vrlo diskretni.
Izvolite.
Sigurno je lažna uzbuna.
Krenite.
Jeste za čokoladu? Gusta je, baš kako volite.
Žao mi je što se toliko brinete zbog sestre, odvjetniče.
Ili uvaženi zastupniče?
Nemojmo pretjerivati. Odvjetnik je u redu.
Stigao je!
-Stigao je! -Stigao je!
Dobro. Svi na svoja mjesta.
Albertina, vrata.
-Marianna, čekaj u blagovaonici. -Dobro.
-Hajde! Samo mirno! -Da!
-Budi uz mene. -Uvijek.
Sve će biti u redu.
Premijeru. Velika mi je čast.
I meni, odvjetniče.
Ovo je moja žena Teresa.
Dobra večer.
Pođite za mnom.
-Ovo je moja kći, Marianna. -Drago mi je.
Dobra večer.
Sjednite.
Nešto divno miriše! Što je to?
Dao sam pripremiti vruću čokoladu.
Želite da umrem od probavnih smetnji?
Večera je za pola sata.
Istina. Onda ćemo nešto laganije.
-Donesite nam čaj. -Stiže.
Oprostite, trebam nakratko senatora.
Žao mi je. Tužitelj je dao stroge naredbe.
Jacopo, reci im nešto, molim te.
Što da kažem? Pokušavam čitati.
Nikad nisam pregledavao bilješke za državni udar.
-Ni ja. -Dobro.
Planirali su ga tri godine, potrošili bogatstvo na hotelske sobe,
luksuzne restorane, kočije.
I dva arapska konja! Tko zna što su napravili s njima.
Ovdje nema čega nema! Schwarzenberg, skupocjena vina.
-Troškovi su suludi. -Što si rekao?
-Vrhunska vina! -Ne, prije toga.
Schwarzenberg, vrlo skup sat s klatnom. Raritet. U Italiji ih ima možda deset.
Ne, nego osam.
Osam, deset, svejedno. Odakle ti to znaš?
Sat iz tvornice u Schwarzenbergu.
Lidia?
Poklonio mi ga je senator Cravero.
Divim se vašoj upornosti u borbi protiv diskriminacije nad ženama.
Moj muž kaže što misli.
Ljudi željni napretka i slobode glasali bi za vas.
Zato smo se zapitali: „Tko je najbliskiji s Lidijom Poët?”
-Napokon je gotovo. -Gotovo? Tek je počelo.
Attila i tvoj muž sastali su se dva dana nego što je Attila ubijen.
Čujem da istražujete slučaj ubojstva novinara.
Ne traži ih jer će i oni tražiti tebe.
Gad je Enricu poklonio sat Schwarzenberg.
Surađuje s Juvarom.
Jacopo, moramo ići. Brzo! Trči!
Evo, idem!
Nadao sam se da ću vidjeti vašu sestru.
Još sam pod dojmom od posljednje rasprave s njom.
Moja sestra ne zna da dolazite.
Otišla je na kratak odmor.
Obožava duge šetnje, znate?
Valle Germanascom, Val Chisoneom.
Jeste li znali da je Poët među najstarijim prezimenima u Pijemontu?
Trebalo bi se izgovarati Poèt, ali…
-Enrico! -Albertina!
-Evo je. -Albertina!
-Evo moje sestre. -Zar nije u Val Chisoneu?
-Ne. -Uvijek u pravi čas.
-Očito je… -Enrico, hvala Bogu.
-Odlazite! Svi! -Lidia!
-Pozdravi premijera… -U opasnosti si!
Ne, nemamo vremena. Premijeru, žele vas ubiti.
Onaj će sat eksplodirati.
Ma o čemu ti? To je dar senatora Cravera.
-Točno! -Senator Cravero sudionik je zavjere!
Pomozi mi.
Ispričavam se zbog neugodnosti.
U posljednje vrijeme sestra mi je pod velikim stresom…
-Hajde. -Što radite? Ostavite to!
Makni se, Enrico! Pusti!
-Prava si napast, čovječe! -Oprostite, premijeru.
-Enrico, vjeruj nam! -Ostavite mi sat na miru!
-Enrico! -Nemojte!
-Pustite ga! -Vjeruj nam!
-Hajde! Tri, četiri, sad! -Nemojte! Žao mi je!
Barem smo utvrdili da unutra nema bombe.
Senator Cravero nepravedno je optužen…
-Poët! -Jeste li svi dobro?
Jesi li poludio?
-A ti, tata? -Jesam.
Mama?
Gospođo.
Što si govorio?
Dobro si?
-Da. Ti? -Jesam.
Spasili ste mi život, gospođice.
I ne samo meni.
Narod bi se naprosto šokirao
kad bi saznao da mi je netko pokušao oduzeti život.
Molim vas da ovo ostane među nama.
Svakako.
A…
Što će biti sa senatorom Craverom?
Smislit ćemo način da ga kaznimo bez skandala.
Odvjetniče, ako vam nije problem,
donesite mi onu vruću čokoladu koju ste ranije spominjali.
Hoću.
Vruća čokolada.
Za sve.
Može.
„Pročitat ćete u novinama, na četvrtoj ili petoj stranici,
da je senator Cravero sudjelovao u manjoj korupcijskoj aferi,
s g. Juvarom i kolegama iz drugih političkih stranaka.
Osim toga, pročitat ćete da je Cravero dobrovoljno dao ostavku.
Sve ćete to pročitati i odmah zaboraviti.
Samo u našim novinama,
na naslovnici, pročitat ćete pravu istinu.
Cravero, po nalogu Torinske banke,
skovao je zavjeru protiv premijera Agostina Depretisa.
Zavjera je spriječena
zahvaljujući tvrdoglavosti našeg prijatelja Attile Brusaferra,
poštenju tužitelja Pierluigija Fourneaua,
a najviše od svega, pameti odvjetnice Lidije Poët.
Nadamo se
da će to poslužiti kao primjer koji će i drugi slijediti,
a ne kao anomaliju protiv koje se treba boriti.”
G. Barberis, žao mi je.
Dobio sam naredbu o zaplijeni svih materijala za tisak.
Žao mi je.
Da.
Trebala sam ga sama ubiti.
Prije nego što je uhićen.
Ne šalite se s time, Anna.
Mislite na budućnost.
Mislite da je imam?
Da. Zapravo,
ako smijem biti iskren,
bila bi mi velika čast da mi budete savjetnica u Montecitoriju.
Zašto se smijete?
Baš ja? Od svih?
Nakon što sam vas skoro ubila?
Ma o čemu govorite? Niste vi krivi.
Naprotiv, vi ste prvi vjerovali u mene
i pomogli mi da otkrijem svoje talente.
To vam neću zaboraviti.
Bez vaših savjeta bio bih izgubljen.
Dobili smo sjajnu priliku
da promijenimo zakon kako bi ova zemlja napredovala.
Bio bi zločin ne iskoristiti je. Veći od ovoga koji smo spriječili.
Sad vas nisu ponijele emocije.
Dakle, pristajete?
Pa, zasad ću vam samo reći
hvala.
I…
Razmislit ću.
Pomno.
Odlučila si.
Ideš s bratom u Rim?
Htjela sam.
-Ali ovdje imamo odvjetnički ured, pa… -Istina.
To je jedini razlog?
Želiš da kažem da ostajem zbog tebe?
-Zbog mene? -Da.
Pa…
Da, bilo bi mi drago.
Nedostajali bi mi ovi tvoji šnaucerski brkovi.
Lidia, hvala ti.
Na čemu?
Hvala ti.
Kamo ćeš?
Tužitelju, ako smijem pitati,
zašto ste se predomislili?
Zbog najstarijeg razloga na svijetu.
Zbog žene.
A zna li ta žena za operaciju?
To mi je draga prijateljica,
ali ne želim je opterećivati.
Oprostite.
Jacopo!
Lidia.
Kondukter je rekao da imam pet minuta.
-Što je bilo? -Moram ti nešto reći.
Reci.
Znam da opet pokrećeš novine i da te ondje čeka novi život.
Drago mi je zbog toga.
Sretna sam jer si daleko dogurao otkako smo se upoznali.
I…
I ja sam sretan zbog tebe, ali ne znam…
Ne, nije u tome stvar…
Možda si stekao dojam da me nije briga što odlaziš.
Ali to nije istina. Zapravo…
Lidia,
što je?
Nedostaješ mi, Jacopo.
Kad nismo zajedno, nedostaješ mi.
A kad smo zajedno,
ne znam zašto, ali osjećam se nesposobno.
To mi smeta pa te odgurujem, a onda mi opet nedostaješ
i nastane začarani krug.
Lidia. Sve mi je jasno.
Ali rastanci me deprimiraju.
Koliko god bolno bilo,
molim te,
izađi iz vlaka.
Izađi.
Užasno je bolno.
Znam, Lidia. I meni.
-Bok. -Bok.
-Bok, čuvaj se! -I ti! Bok!
Brzo se vrati!
Sretan put!
Prijevod titlova: Martina Grujić