Hagyj kint mindent, és kopj le!
LIDIA ÜGYVÉDNŐ
Nitti gyilkosa önöket is megölhette volna. Miért nem szóltak a hatóságoknak?
Carlo Pancaldi halála után ön lezárta a nyomozást.
Miért szóltunk volna?
Mikor találták meg a testet?
Hat óra körül.
Igen.
Azelőtt láttuk,
hogy valaki beszáll a kocsinkba.
- A bérgyilkos lehetett. - Miből gondolod, hogy bérgyilkos?
Csak egyszer lőtt, egyenesen a homlokába.
Nem amatőr.
Honnan tudta, hogy mikor találkozunk Nittivel?
- Nem tudom. - Elárulnák, hogy miről beszélnek?
Nitti titkos dokumentumokat adott el Brusaferrónak.
Megígérte, hogy elárulja nekem, mi állt bennük.
Ezért jöttünk.
De valaki előttünk ért oda a randevúra.
És mi történt a dokumentumokkal?
Egy ritka könyvbe vannak rejtve.
Szent Ágoston Vallomásainak egy 17. századi kiadásába.
Kerestük Attila házában, de nem találtunk rá.
Nagyszerű.
Egy tetthelyet is beszennyeztek. Gratulálok. Szép munka.
Még csodálkozik, hogy nem értesítettük?
Elég, Jacopo.
Neki van igaza.
Igen, neki van igaza.
- Azt hittük, jót teszünk. - De helytelenül cselekedtetek.
Mit műveltél az éjszaka közepén Jacopóval a Vitozzi-kilátónál?
Ez mindig itt állt?
- Mi? - Ez a rettenet.
Az a „rettenet” egy ingaóra a híres Schwarzenberg műhelyből.
- Csupán nyolc van Olaszországban. - Hála az égnek!
Cravero szenátor ajándékozta nekünk.
- Válaszolnál? - Enrico, az egy kilátó.
Mit tettem volna? Csodáltam Torino magaslati látványát.
- Remek. - Csodás. Elmehetnénk valamikor.
Hát persze. Kirándulunk egyet.
Lidia!
Kishúgom!
Igen?
- Parlamenti helyért indulok a kedvedért. - Tudom.
Gyomorbajt kaptam miatta.
Bocs. Igazad van.
Találkozni akartunk valakivel.
Reméltük, hogy
megtudjuk, miért ölték meg Attila Brusaferrót.
Ha így haladsz, nemsokára a te halálod okát keresem.
Ne túlozz!
Ügyvéd úr? Cravero szenátor van a vonalban.
Megvan az eredmény.
Jó reggelt, szenátor!
Értem.
Köszönöm.
Nos?
25 231 szavazatot kaptam.
Tehát?
Győztem.
Poharakat!
- Ügyes! - Ön iszik először.
Tessék. Elnézést.
Mire ezeket a sorokat olvasod, kedves Lidia, már elmentem.
Tudom, hogy buta ez a búcsú,
de én is az vagyok.
Talán Róma segít majd rajtam.
A te Jacopód.
Hova tűnt mindenki?
Remélem, munkát keresnek. Bezárunk.
Hogy érted?
Úgy értem, hogy Costa úr lelkesen fogadta az ajánlatomat.
És pár napon belül Rómába költözöm.
És új, szocialista újságot alapítok.
Gondoltam, elmondom, és bevonlak téged is.
Nem, kösz.
És a bátyám?
A nyomozás, meg minden?
Cesare, Nitti meghalt.
Az ügyész nyomozást indított.
Az egyetlen értelmes dolog, ha hagyjuk békében nyomozni.
Megtettük, amit tudtunk. Bíznunk kell a királyi ügyészben.
Ennyi volt?
Mi?
Féltékeny vagy?
Az ügyészre?
- Nos? - Mi köze ehhez annak?
- Megkereshetnénk Nitti gyilkosát. - Már kerestük.
- Nem. - De igen.
- Mi ketten. - Mindenhogy próbáltuk.
Már az ügyészen múlik. Nem zavarhatjuk a munkáját.
- Cesare, már nincs… - Rendben, elég. Jacopo, értettem.
Hadd nyomozzanak békében.
Nem emlékszem a kocsis nevére, se a kocsi típusára.
Egy fiatal hölggyel voltam, és a kollégája a Vitozzi-kilátóhoz vitt minket.
Ha tud segíteni…
Az ott a fiatal hölgy?
Egy perc nyugtom nincs tőled.
Tessék?
Nem mondtam semmit.
Megértem, hogy nem tehet kivételt, de most nincs nálam ennyi.
Esetleg feljegyezhetné a végösszeget, és…
Lidia!
Mit keresel itt? Azt hittem, otthon ünnepled Enrico győzelmét.
Nem.
- Úgy tűnik, hasonló ötletünk támadt. - Mégpedig?
Kölcsönadsz negyven centet?
Megtudhatnám, mire kell?
Giovanni úr azt mondta, hogy tegnap,
miután a kilátónál hagyott minket, kivitte a városból a barátunkat.
És 40 centért odavisz hozzá. De nekem nincs pénzem.
Ha ketten vannak, ötven.
Ötven.
Nála van.
Elnézést, ki engedte meg, hogy bejöjjön?
Ez az otthonom.
De egy lezárt tetthely is.
Házkutatást tartunk.
Ha Szent Ágoston Vallomásait keresik, időpazarlás.
Természetesen.
Nem akarom kétsége vonni a munkáját, Brusaferro úr,
de a hatóságok is hadd próbáljanak szerencsét, rendben?
Kérem!
Galli hadnagy, legyen alapos!
Muszáj megtalálnunk a könyvet.
Kezdjék!
A nagybácsid csak úgy neked adta?
Ezt az üzenetet hagyta.
„Unokahúgom, ezzel azzá válhatsz, akivé szeretnél.”
A villánk eladásából rá eső pénz fele.
Nagyon szép ajándék.
Apa vissza fogja adatni velem.
Beszélek apáddal.
Nem akadályozhatja meg, hogy a bácsikád neked adja.
- Tudod, mihez kezdesz vele? - Beszélnem kell Paolóval.
Persze. Nemsokára egy család lesztek.
Gyönyörű szerelmem!
Sosem találod ki, mit fogok mondani.
Igazságügyminiszter leszel.
Azért ne essünk túlzásba! Miért, szerinted lehetnék?
- Nem tudom, Enrico. Mondd el, mi történt! - Cravero szenátor most hívott.
Be akar mutatni Depretis miniszterelnöknek.
Holnap Torinóba jön,
és a gálavacsora előtt egy kis fogadást szeretne itt nálunk.
- Nálunk? - Igen.
Chocolat chaudra gondoltam. Mit szólsz?
Nem, apa. 190 éves. A forró csokitól gyomorrontást kapna.
Marianna, kérlek, ne légy tiszteletlen!
Albertina? Mindenünk van chocolat chaudhoz?
Chocolat chaud pour le président!
Ilyen volt, amikor megházasodtatok?
Pontosan.
Első látásra beleszerettem.
Mint te Paolóba.
Pont ugyanúgy. Első látásra.
FOGADÓ
Jó napot!
- Üdv! - Jó napot!
Konyakot?
Csak borunk van. Vagy grappa.
Grappa. Nebbiolo szőlőből?
Két grappát. Remek lesz.
Négy cent.
Máris.
Tetszem neki.
Elnézést, meg lehet szállni itt, vagy csak italt mér?
Eltévedtek?
- Nem. Ott vagyunk, ahol lennünk kell. - Igen.
Csak egy szobánk van.
Éjszakánként egy líra.
Egy líra és tíz cent, ha mosatni is akarnak.
Egyszer élünk. Tessék.
Esetleg van vendégkönyv, amit alá kell írnunk?
Kövessenek!
Van tervünk?
Itt nincs semmi, uram.
Mit várt? Hogy Attila befalazta a könyvet?
Ez a kémény mindig is le volt zárva?
Sosem használtuk.
Vallomások.
Második kötet.
Jacopo!
Très bien.
- Itt aludt a bérgyilkos. Remek. - Igen.
Ha itt aludt, akkor tudjuk, hogy nem a városban él.
Kár, hogy nem hagyott névjegyet.
Megkérdezhettem volna, hogy mennyiért vállal királyi ügyészt.
Rendben. Bocs.
- Nem gondoltam, hogy ilyen komoly. - Én se tudom, hogy komoly-e.
De mellette nem érzem magam hibásnak.
Miért? Ki mellett érzed magad hibásnak, Lidia?
Gyere, menjünk!
Itt nem találunk kocsit.
Sajnálattal közlöm,
hogy legalább holnap reggelig muszáj lesz hibásnak érezned magad.
Igen.
Ha mindig pánikba esnénk, amikor a sógornőm eltűnik,
már elvitt volna a szívroham.
Őszintén szólva meglepett a győzelme, ügyvéd úr.
Depretist még mindig nagy becsben tartja az ország.
Csak örülök, hogy lehetőségem nyílik szolgálni az országot.
Rómában muszáj meglátogatnia a kuzinomat.
- Várni fogja önöket. - Rendben.
Marianna, jól vagy?
Kicsit feszült, mert közeleg a nagy nap, ugye?
Drágám, menjünk át a másik szobába?
Ne.
Mondanom kell valamit.
Paolo…
csodálatos ember vagy.
Amikor először megláttalak, beléd szerettem.
Jobban szeretlek, mint valaha.
De nem mehetek hozzád.
Miért?
Nem teheti ezt!
Herceg, kérem, ez nem így megy.
- Ügyvéd úr, engedünk a szeszélynek? - Apa, kérlek! Marianna!
Beszéljen a lányával! Oldja meg ezt!
Ez nem a kételkedés ideje.
Ne aggódjon. Megoldjuk.
Nem, Enrico. Mariannának joga van kételkedni.
Akár az esküvő napján is.
Csinálj valamit!
Tudod, hogy nem muszáj megházasodnod.
Ha valamiért meggondoltad magad, csak mondd el!
Mit beszél? Nem látja, hogy ez csak egy elkényeztetett lány hisztije?
Kérem, legyünk udvariasabbak!
Nem beszélhet így a saját házunkban.
- Elég volt. Távozom. - Menjenek!
Emlékeztetem önöket, a férjem képviselő.
Gyakorlatilag még nem léptem hivatalba.
Pontosan.
De teljesen egyetértek a feleségemmel.
Rendben.
Paolo!
Pár nap múlva Rómába költözöm.
Costa úrnak előadtam
egy újság ötletét.
És…
elfogadta?
Még a név is tetszett neki.
A Kalapács.
Szép.
El akartam mondani.
Köszönöm. Én…
örülök a sikerednek.
A legjobbat érdemled.
És most megérdemlek egy grappát.
Miért hozta ilyen helyre a kisasszonyt?
Tessék?
Nem ismeri.
Ő hozott engem.
Gazdag férje van, de nem szereti.
Én meg nem tudom elengedni.
Azt hittük, rájöttünk, hogy szabadulhatunk meg a férjétől.
Ezért vagyunk itt.
Találkozójuk lett volna valakivel?
Egy férfival,
aki megszabadítana a…
problémánktól.
Érti, ugye?
Azt mondta, Giuliónak hívják, és itt vár majd minket.
De úgy tűnik, csak szórakozott velünk.
Mariónak hívják.
Nem Giuliónak.
LIDIÁNAK
Kedves Lidia,
szívesen írnék szívhez szóló búcsúlevelet,
de csak képek jutnak az eszembe.
A pohár, amit apád portréjához vágtál, amikor először találkoztunk.
- Ki maga? - Jacopo Barberis vagyok.
D'Angennes szekrénye, amiben Clermont márkiját vártuk.
Fogadunk?
Az, hogy együtt ülünk a biciklimen.
Vagy hogy az ablakodban ülsz.
Vagy éjfélkor a konyhámban.
Mire ezeket a sorokat olvasod, kedves Lidia, már elmentem.
Tudom, hogy buta ez a búcsú,
de én is az vagyok.
Talán Róma segít majd rajtam.
A te Jacopód.
Te meg mit…
Mit tettél, elcsábítottad a fogadóst?
A bérgyilkost Mario Garronénak hívják.
Grugliascóban él,
egy erdei tanyán.
Azt hiszem, ideje tájékoztatni a hatóságokat.
Igen.
Jól vagy?
Bocsánatkéréssel tartozom.
Főleg önnek, Barberis.
Brusaferro barátjuk valóságos kincsesbányát talált.
Hol találtad meg?
Jól el volt rejtve.
Ezek a papírok nagy összegű letétek különféle bankszámlákon,
és a „március 15.” nevű titkos tervhez kötődnek.
Korrupció?
Nem kizárt, de csak akkor lesz biztos, ha megtudjuk, kinek a számlái ezek.
Természetesen.
Az egyik biztosan Juvaráé.
Időre van szükségünk.
De már több tucat kérelmet adtam be Genovesi bíróhoz.
Nézd!
Innen ide.
És még egy.
Ezt nézd!
Jelentsük az eltűnését?
Még korai.
Akkor mit tegyünk?
Nem tehetek semmit.
Gombóccal a torkomban fogadom Depretis miniszterelnököt.
Szinte remélem, hogy meghalt. Ha még él, megölöm.
Van hír a nénikémről?
Még nincs, drágám.
Majd megjön, amikor a legkevésbé várjuk.
Kiszámíthatatlan.
Ennél valamit, drágám?
Nincs étvágyam.
Kérdezhetek valamit, Marianna?
Ne aggódj!
Nem akarok Lorenzóhoz menni.
Nem aggódtam.
Azóta gondolkodom, hogy Lidiával beszéltem.
Furcsálltam is, hogy nem formált véleményt.
És a bácsikám azt írta, hogy legyek, aki lenni akarok.
Rájöttem, hogy sejtelmem sincs arról, hogy az ki is.
Egyedül kell lennem.
Hogy megtudjam, van-e hivatásom, tehetségem, ambícióm.
Együtt kitaláljuk, drágám.
Pont ez az. Egyedül akarok rájönni.
Egyedül, Teresa.
- Vigyázz! - Tűnés!
- Le! - Le!
- Vissza! - Hadd beszéljek vele!
Nem. Letartóztatjuk, kihallgatom, utána beszélhetsz vele.
Fedezékbe!
Ne lőjetek! Élve akarom. Ne lőjetek!
- Jól vagy? - Igen.
Megsebesültél?
Azt hiszi, nincs veszteni valója.
- Ha beszélnék vele… - Lidia, az istenit, menj vissza!
Nem ismered olyan jól.
Lidia!
- Engedj! - Lidia!
Beszélj velem, Garrone!
Megölhetsz, ha akarsz, de hidd el, van még számodra menekvés.
Pénzért öltél, ugye?
Mihez kezdesz vele, ha meghaltál?
Vagy azt hiszed, megvédenek a főnökeid?
Nagyobb szükséged van ránk, mint nekünk rád.
Engedj be, beszéljünk.
Letehetnénk a pisztolyt?
Nem? Jól van.
Ha elárulod, ki fizetett Nitti megöléséért…
azt az ügyész a megbánás jelének látja majd.
Csökkentett ítéletet kér majd a bíróságtól.
És onnantól
megvéd bárkitől, aki az életedre tör.
Koronatanú lennél. Biztos tudod.
Nincs szükségem védelemre.
Szerintem van.
Különben nem engedtél volna be.
Ugye?
Nem csak egy emberről van szó.
Többen vannak, nem ismerem mindet.
De az egyikük Antonio Juvara, ugye?
És…
minek akarja ennyire eltüntetni a nyomait?
Nem segíthetek, ha nem mondasz semmit.
Mi az a március 15.-e hadművelet?
Semmit nem mond ez a dátum?
Március idusa? Nem tudom.
Mi az, érettségi vizsga?
Nem, kisasszony.
Államcsíny.
Államcsíny?
Pontosan.
Üdvözlöm Torinóban, miniszterelnök úr.
Mindig öröm, szenátor úr.
Depretisnek vacsorát rendeznek ma Cravero szenátor házában.
A levegőbe repítik.
Mi ez? Ki rendelte?
Ajándék a szenátornak a Torinói Banktól.
Remek. Máris ajándékozgatnak.
Az anarchistákra kenik.
Tegye oda! Este megkóstoljuk.
És átveszik a hatalmat.
Időben odaérünk, Lidia.
Ne aggódj!
Filippo. Köszönöm.
- A miniszterelnök nincs veled? - Enrico Poëthez küldtem.
- Szerettem volna, hogy találkozzanak. - A vacsora nem elég?
Ha már a vacsoránál tartunk,
minden rendben van, ugye?
Igen.
Ügyész úr!
Sereget is hozott?
Sajnos nem vendégként jöttem.
Mi folyik itt?
Feltételezzük, hogy robbanószerkezetet rejtettek el itt.
- Tessék? - Bomba van a házunkban?
Kérem, azonnal távozzanak! Evakuáljuk a házat.
Maximális diszkréciót alkalmazunk.
Kérem.
Téves riasztás lehet.
Mozgás!
Megkóstolja a csokoládét? Sűrű, ahogy szereti.
Rossz látni, mennyire aggódik a húgáért, ügyvéd úr.
Vagy már „méltóságos uram”?
Ne ess túlzásba! Az „ügyvéd úr” tökéletes.
Megjött!
- Megjött! - Megjött!
Igen.
Mindenki a helyére!
- Albertina, ajtó! Marianna, az étkezőbe! - Igen.
Menj! Húzd ki magad!
Igen!
- Teresa az oldalamon. - Mindig.
Minden rendben lesz.
Miniszterelnök úr! Micsoda megtiszteltetés!
Az enyém a megtiszteltetés!
Bemutatom a feleségem, Teresát.
Miniszterelnök úr!
Kérem, kövessen!
- A lányom, Marianna. - Örvendek, miniszterelnök úr.
Jó estét!
Kérem, foglaljon helyet!
Jó illatot érzek, mi ez?
Bátorkodtam chocolat chaudot készíttetni.
Azt akarja, hogy elvigyen a gyomorrontás?
Fél óra, és kezdődik a gálavacsora.
Rendben. Akkor valami könnyebbet.
- Folytassuk a teával! - Azonnal.
Elnézést, csak egy percre rabolnám el a szenátort.
Elnézést, de az ügyész szigorú parancsot adott.
Jacopo, kérlek, mondj valamit te is!
Lidia, mit mondhatnék? Olvasok.
Még sosem néztem át egy államcsíny könyvelését.
- Én sem. - Rendben.
Három éve tervezik, egy vagyont elköltöttek hotelszobákra,
luxuséttermekre, egy kocsira.
Két arab telivérre. Nem tudom, azok mire kellettek.
Mindenféle van itt.
Van itt egy Schwarzenberg, meg nagyon drága borok is.
- Elképesztő költségek. - Mi?
Hihetetlen borok!
Nem, azelőtt.
Egy Schwarzenberg. Az egy nagyon ritka, drága ingaóra.
Talán tíz van az országban.
Nem, csak nyolc.
Nyolc, tíz, nem mindegy? Honnan tudod?
A híres Schwarzenberg műhelyből.
Lidia?
Cravero szenátor ajándékozta nekünk.
Csodálatra méltó az eltökéltség, amivel kiáll a nőket érintő diszkrimináció ellen.
- A férjem kimondja, amit gondol. - A haladás szerelmesei önre szavaznának.
Így elgondolkodtunk, hogy ki áll a legközelebb Lidia Poëthez?
- Végre vége. - Vége, ügyvéd úr? Még csak most kezdődik.
Attila Brusaferro két nappal a halála előtt találkozott a férjeddel.
Hallom, elvállalták a meggyilkolt újságíró esetét.
Ne keressétek őket, vagy titeket is elkapnak.
Az a szarházi egy Schwarzenberget adott Enricónak.
Juvarával van.
Jacopo, rohannunk kell.
Fuss, bazmeg!
Jövök!
Reméltem, hogy találkozhatok a húgával.
Az utolsó beszélgetésünk igencsak megfogott.
A húgom nem tudott a látogatásáról.
Egy kis vakációra ment.
Szereti a hosszú sétákat.
A Valle Germanascát, a Val Chisonét.
Tudta, hogy a Poët családnév az egyik legrégibb Piemontében?
Bár valójában „Póet”-nek kellene ejteni. De…
- Enrico! - Albertina!
- Itt van. - Albertina!
- Íme, a húgom! - Nem a Val Chisonénál van?
- Nem. - Az időérzéke.
- Úgy… - Enrico, hála az égnek!
- Mindenki, kifelé! - Lidia!
- Üdvözöld a… - Veszély!
Üdvözöld a miniszterelnököt!
Miniszterelnök úr, nincs időnk. Meg akarják ölni.
Az óra bármikor felrobbanhat.
Mi, Lidia? Cravero szenátortól kaptam.
- Pontosan! - Cravero egy összeesküvés része.
Segíts!
Elnézést a zavarba ejtő viselkedéséért.
A húgomat mostanában sok megrázkódtatás érte…
- Gyerünk! - Mit műveltek? Tegyétek le!
Tűnés, Enrico! Engedd el!
- Ne légy faszfej! - Elnézést, miniszterelnök úr!
- Enrico, bízz bennünk! - Hagyjátok az órámat!
- Enrico! - Engedd el!
- Te engedd el! - Bízz bennünk!
- Gyerünk! Egy, kettő, három! - Engedjétek el!
Legalább kiderült, hogy nem volt benne bomba,
és hogy jogtalanul becsméreltétek Cravero szenátor jó hírnevét…
- Poët! - Mindenki jól van?
Elment az eszed?
- Apa? - Jól vagyok.
Anya?
Asszonyom?
Mit is mondtál?
Jól vagy?
- Igen, te? - Igen.
Úgy tűnik, az életemmel tartozom az ügyvédnőnek.
És nem csak én.
Kérem, értsék meg, hogy közfelháborodás lenne,
ha kiderülne, hogy merénylettel próbálkoztak ellenem.
Ígérjék meg, hogy bizalmasan kezelik az esetet!
Természetesen.
És…
Mi lesz Cravero szenátorral?
Megtaláljuk a módját, hogy botrány nélkül büntessük meg.
Ügyvéd úr, ha nem gond,
most jól esne a chocolat chaud, amit ígért.
Természetesen.
Chocolat chaud.
Az egész világnak!
Igen.
„Azt olvassák majd az újságok negyedik-ötödik oldalán,
hogy Cravero szenátor kisebb korrupciós botrányba keveredett
Juvara úrral és több pártbeli más kollégáival együtt.
Azt is olvassák majd, hogy Cravero önként mondott le.
Majd közvetlenül olvasás után el is felejtik az egészet.
Csak a mi újságunk címlapján
olvashatják a teljes igazságot.
Cravero a Torinói Bank megbízásából
összeesküvést szőtt Agostino Depretis miniszterelnök ellen.
Az összeesküvést meghiúsította
Attila Brusaferro barátunk állhatatossága,
Pierluigi Fourneau ügyész becsületessége,
és mindenek felett Lidia Poët ügyvédnő intelligenciája,
aki reményeink szerint
hamarosan követendő példa lesz
leküzdendő anomália helyett.”
Barberis úr, rettenetesen sajnálom.
Parancsot kaptam, hogy minden nyomdai anyagot foglaljak le.
Sajnálom.
Igen.
Magam kellett volna, hogy megöljem.
Mielőtt letartóztatták.
Ezzel ne is vicceljen, Anna!
Próbáljon a jövőbe tekinteni!
Ön szerint van jövőm?
Igen.
Sőt,
az igazat megvallva
megtisztelne, ha a tanácsadóként segítene Montecitorióban.
Miért nevet?
Pont ön kér fel erre?
Miután majdnem felrobbantottam?
Miről beszél? Nem az ön hibája volt.
Ellenkezőleg, ön hitt bennem elsőként,
és segített felfedezni a tehetségemet.
Ezt nem felejthetem el.
Az útmutatása nélkül elveszettnek érezném magam.
Hatalmas lehetőséget kaptunk
megváltoztatni a törvényt, előrevinni az országot.
Ha nem élünk vele, az még nagyobb bűntény, mint amit megakadályoztunk.
Most nem is érzékenyült el.
Ezt vehetem igennek?
Mondjuk, hogy egyelőre…
köszönetet mondok.
És…
Ígérem, hogy átgondolom.
Nagyon alaposan.
Tehát döntöttél.
Rómába mész a bátyáddal?
Eszembe jutott.
De itt van az irodánk, szóval…
Persze.
Nincs más ok?
Mondjam, hogy a kedvedért maradok?
- A kedvemért? - Igen.
Hát,
az jól esne. Igen.
Nagyon hiányzana a schnauzerbajszod.
Lidia, köszönöm.
Mit?
Köszönöm.
Hová mész?
Megkérdezhetem, ügyész úr,
hogy miért gondolta meg magát?
A világ legrégebbi válasza, doktor.
Egy nő miatt.
És tud ez a nő a műtétről?
Fontos a barátsága,
de nem akarom őt is terhelni ezzel.
Elnézést!
Jacopo!
Lidia!
A kalauz azt mondta, öt perc van az indulásig.
- Mi történt? - Semmi. Beszélnünk kell.
Mondd.
Tudom, hogy új újság és új élet vár rád,
és örülök ennek.
És meghat, milyen messzire jutottál, mióta megismertelek.
És…
Én is örülök a boldogságodnak, de nem értem…
Nem ez a lényeg.
Talán azt a benyomást keltettem, hogy nem érdekel, hogy elmész.
De ez nem igaz. Sőt, ez…
Lidia,
mi van?
Hiányzol, Jacopo.
Amikor nem vagy velem, hiányzol.
De amikor együtt vagyunk,
nem tudom, miért, de hibásnak érzem magam, ami idegesít, úgyhogy eltaszítalak,
aztán újra hiányzol, és folytatódik a végtelen, ördögi kör.
Lidia, semmi baj. Megértem.
De rossz kedvem lesz a búcsúktól.
Úgyhogy akármilyen fájdalmas az egész,
kérlek,
szállj le!
Szállj le.
Azért kurvára fáj.
Tudom, Lidia. Nekem is.
- Szia! - Szia!
- Szia, vigyázz magadra! - Szia, te is! Szia!
Várunk vissza!
Jó utat!
A feliratot fordította: Kalmár Dávid