Legg alt utenfor og gå!
LOVEN IFØLGE LIDIA POËT
Den som drepte Nitti kunne ha drept dere.
Hvorfor informerte dere ikke myndighetene?
Du avsluttet saken etter Carlo Pancaldis død.
Hvorfor skulle vi si noe?
-Når fant dere liket? -Rundt klokka seks.
Ja.
Før det så vi noen stige inn i vognen vår.
-Sikkert leiemorderen. -Hvorfor tror du han var profesjonell?
Han skjøt bare én gang, rett i pannen. Han er ingen amatør.
Hvordan visste han at vi skulle møte ham?
-Jeg vet ikke. -Får jeg vite hva dere snakker om?
Nitti solgte hemmelige dokumenter til Brusaferro.
Han skulle fortelle meg om innholdet. Det var derfor vi var her.
Men noen kom til møtestedet før oss.
Hva skjedde med disse dokumentene?
De ligger i en sjelden bok.
En 1600-tallsutgave av St. Augustins Bekjennelser.
Vi lette etter det hos Attila, men fant den ikke.
Fantastisk.
Dere forstyrret også et åsted. Bra jobbet. Gratulerer.
-Og du lurer på hvorfor vi ikke sa noe. -Det holder, Jacopo.
Han har rett.
Ja, han har rett.
-Vi trodde vi gjorde det rette. -Men dere gjorde noe galt, Lidia.
Hva gjorde du midt på natten med Jacopo på Belvedere del Vitozzi?
Har vi alltid hatt den?
-Hva? -Den fæle tingen.
Den "fæle" tingen er et pendelur fra den gamle Schwarzenberg-fabrikken.
-Det er bare åtte i hele Italia. -Takk og lov.
Senator Cravero ga den til meg som en gest.
-Skal du svare? -Det er et utkikkspunkt.
Hva gjorde jeg? Jeg beundret utsikten over Torino fra høyden.
-Flott. -Fantastisk.
-Vi burde dra dit. -Ja.
-Flott. -Vi drar.
Lidia.
-Min kjære søster. -Ja.
Jeg stilte til valg for deg.
-Jeg vet det. -Jeg ga meg selv gastritt.
Beklager. Du har rett.
Vi var der for å møte noen.
Vi håpet vi ville
avdekke motivet bak drapet på Attila Brusaferro.
Snart etterforsker jeg drapet på deg.
Latterlig.
Advokat, senator Cravero er på telefonen.
Resultatet er klart.
God morgen, senator.
Jeg forstår.
Takk.
Og?
25 231 stemmer.
Og det betyr?
Jeg vant.
Glassene!
-Bra. -Det første er ditt.
Her. Beklager.
Når du leser disse linjene, kjære Lidia, jeg har allerede reist.
Jeg vet at denne avskjeden er tåpelig, men det er jeg også.
Kanskje Roma vil gagne meg på den måten.
Din, Jacopo.
Hvor er alle?
De ser etter jobb, håper jeg. Vi stenger ned.
Hva mener du?
Jeg mener at hr. Costa likte forslaget mitt svært godt.
Og om noen dager flytter jeg til Roma.
Jeg skal starte en ny sosialistisk avis.
Jeg ville fortelle deg det og invitere deg med.
Nei, takk.
Hva med broren min?
-Etterforskningen og alt? -Cesare, Nitti er død.
Aktor har startet en etterforskning.
Det eneste vi kan gjøre er å la dem etterforske i fred.
Vi gjorde det vi kunne. Vi må bare stole på påtalemyndigheten.
Så det er slik det er.
Hva?
Er du sjalu?
På aktoren?
-Er du? -Hva har sjalusi med det å gjøre?
-Vi kan lete etter Nittis morder. -Vi gjorde det.
-Nei. -Jo, det gjorde vi.
-Vi kan gjøre det. -Vi prøvde.
Det er opp til aktor nå. Vi kan ikke blande oss inn.
-Cesare, det er over. -Det går bra, jeg forstår.
La dem etterforske i fred.
Jeg husker hverken sjåføren eller vognen.
Jeg var sammen med en ung dame,
og kollegaen din kjørte oss til Belvedere Vitozzi.
Hvis du kan hjelpe meg…
Var det den unge damen der?
Du blander deg alltid.
-Hva behager? -Ingenting, jeg sa ingenting.
Selvsagt. Jeg forstår at du ikke gjør unntak,
men jeg har det ikke nå.
-Kanskje du kan la meg betale når… -Lidia!
Hva gjør du her? Jeg trodde du feiret Enricos seier.
Nei.
Vi hadde visst samme idé.
Og det er?
Kan du låne meg 40 centesimi?
Kan jeg få vite hvorfor?
Hr. Giovanni her fortalte meg at i går,
etter å ha forlatt oss på Belvedere, tok han med vennen vår ut av byen.
Han kan kjøre oss dit. Men jeg har ikke pengene.
Om dere er to, 50.
Femti.
Han har dem.
Hvem ga deg tillatelse til å gå inn?
-Det er hjemmet mitt. -Det er fortsatt et åsted.
Vi foretar et søk.
Hvis det er for Bekjennelser, kaster du bort tiden.
Selvsagt.
Ikke for å betvile innsatsen din, hr. Brusaferro,
men myndighetene burde også lete, sant?
-Vær så god. -Løytnant Galli, vær grundig.
Hvis boken er her, må vi finne den.
Sett i gang.
-Ga onkelen din dette uten å si noe? -Han la igjen denne lappen.
"Kjære niese, bruk dette til å bli den du vil være."
Det er halvparten av det han fikk for villaen.
En flott gave, det må jeg si.
-Pappa vil ikke la meg beholde det. -Jeg skal snakke med faren din.
Han kan ikke hindre din onkel fra å gi det til deg.
-Hva skal du gjøre med det? -Jeg må snakke med Paolo.
Selvsagt. Dere skal bli en familie.
Min vakre elskede!
Du gjetter aldri hva jeg skal si.
Ble du justisminister?
La oss ikke bli revet med. Tror du det er mulig?
Jeg vet ikke. Fortell hva som skjedde.
Senator Cravero ringte.
Han vil introdusere meg til statsminister Depretis.
Han er i Torino i morgen, og før gallamiddagen kommer han hit.
-Hit? -Ja.
Jeg tenkte chocolat chaud. Hva sier du?
Nei, han er 190 år gammel. Du vil gi ham fordøyelsesbesvær.
Marianna, ikke vær respektløs.
Albertina? Kan vi lage chocolat chaud? Chocolat chaud pour le president!
Var han sånn da dere giftet dere?
Identisk.
Jeg forelsket meg ved første blikk.
Som deg og Paolo.
Akkurat slik. Ved første øyekast.
VERTSHUS
Vær hilset.
-Hallo. -Hei.
Konjakk?
Alt vi har her er vin. Eller grappa.
Grappa. Fra Nebbiolo?
To grappaer. Det går helt fint.
-Det er fire centesimi. -Klart det.
Hun liker meg.
Unnskyld, har du ledige rom, eller serverer du bare drinker?
-Har dere gått dere ville? -Nei, vi er på riktig sted.
Ja.
Vi har bare ett rom.
Det er én lira per natt.
En lira og ti centesimi hvis dere vil ha klær vasket.
Til helvete med å være gjerrig. Vær så god.
Og er det tilfeldigvis en gjestebok vi må signere?
Følg meg.
Har vi en plan?
Ingenting her, aktor.
Forventet du at Attila gjemte boken i veggene?
Har den peisen alltid vært forseglet?
Vi har aldri brukt den.
Bekjennelser.
Bind to.
Jacopo.
Très bien.
-Leiemorderen sov her. Bra. -Ja.
Hvis han var her, vet vi at han ikke bor i byen.
Synd han ikke la igjen et kort.
Jeg kunne spurt ham hva det koster å drepe en aktor.
Greit. Beklager.
-Jeg trodde ikke det var så seriøst. -Jeg vet ikke om det er seriøst.
Han får meg ikke til å føle meg utilstrekkelig.
Hvem får deg til å føle deg utilstrekkelig?
Kom igjen.
Vi finner aldri en vogn, min kjære.
Jeg beklager å måtte si det,
men du vil føle deg utilstrekkelig frem til i morgen tidlig.
Å, ja.
Hvis vi fikk panikk hver gang hun forsvinner, ville vi dødd.
Jeg trodde ikke du ville vinne, advokat.
Depretis er fortsatt høyt aktet.
Jeg er bare glad for å tjene nasjonen.
Når du er i Roma, må du møte fetteren min.
-Han venter deg. -Selvsagt.
Marianna, går det bra?
Hun er litt nervøs nå før bryllupet.
Kjære, la oss gå til det andre rommet.
Nei.
Jeg har noe å si.
Paolo…
Du er fantastisk.
Jeg har vært forelsket i deg siden jeg så deg.
Og jeg er fortsatt forelsket.
Men jeg kan ikke gifte meg med deg.
Hvorfor ikke?
Ikke gjør dette.
-Hertug, ikke nå. -Vær så snill, advokat.
-Tolererer du dette innfallet? -Pappa, vær så snill.
Snakk med datteren din. Løs dette.
-Dette er ikke tiden for slik tvil. -Ikke vær redd. Vi tar oss av dette.
Marianna har rett til å uttrykke tvilen sin.
Selv på bryllupsdagen.
-Kjære, sett deg. -Gjør noe.
Du vet at du ikke må gifte deg.
Hvis du har ombestemt deg, kan du bare si det.
Frue, hva snakker du om? Hun oppfører seg som en bortskjemt jente.
La oss være litt høfligere.
Ikke snakk slik til oss i vårt hus.
-Jeg har fått nok. -Kom dere ut.
Mannen min er i parlamentet!
Jeg har blitt valgt, men jeg har ikke begynt.
Nettopp.
Men jeg er enig i det min kone sa.
Da sier vi det.
Paolo.
Jeg flytter til Roma om få dager.
Jeg snakket med hr. Costa…
…om en idé til en avis.
Og han
sa ja?
Han likte navnet.
Hammeren.
Flott.
Jeg ville si deg det.
Jeg setter pris på det. Jeg er glad på dine vegne.
Du fortjener det beste.
Jeg har fortjent en grappa.
Hvorfor tok du med damen til et sted som dette?
Hva?
Du kjenner henne ikke.
Hun tok med meg hit.
Hun er gift med en storkar, men hun elsker ham ikke.
Og jeg kan ikke gi slipp.
Vi trodde vi hadde funnet en måte å frigjøre oss fra mannen hennes.
Det er derfor vi er her.
Skulle dere møte noen?
En mann
som kan bli kvitt
ett problem.
Du forstår, sant?
Han sa han het Giulio, og han skulle møte oss her.
Men det virker som han lurte oss.
Han heter Mario.
Ikke Giulio.
TIL LIDIA
Kjære Lidia.
Jeg vil så gjerne skrive et inderlig farvel,
men hodet mitt fylles av minner.
Glasset du kastet på din fars portrett den kvelden vi først møttes.
-Hvem er du? -Jeg er Jacopo Barberis.
Dargènes garderobe, der vi gjemte oss og ventet på marki de Clermont.
Skal vi vedde?
Du og jeg sammen på sykkelen min.
Eller at du sitter i vinduskarmen.
Du på kjøkkenet mitt ved midnatt.
Når du leser disse linjene, kjære Lidia, har jeg allerede reist.
Jeg vet at denne avskjeden er tåpelig, men det er jeg også.
Kanskje Roma vil gagne meg på den måten.
Din, Jacopo.
Hva har du…
Hva gjorde du, forførte du gjestgiveren?
Vår leiemorder heter Mario Garrone.
Han bor i Grugliasco, på en gård i skogen.
Jeg tror tiden er inne for å varsle myndighetene.
Ja.
Går det bra med deg?
Jeg skylder dere en unnskyldning. Spesielt deg, Barberis.
Deres venn Brusaferro har fått tak i en skattekiste av informasjon.
Hvor fant du den?
Den var godt gjemt.
Dette er innskuddskvitteringer til et stort antall bankkontoer,
de kan knyttes til en operasjon kalt "15.mars".
Korrupsjon?
Ja, det er mulig,
men vi må vite hvem disse kontoene tilhører.
Selvsagt.
-En av disse er definitivt Juvaras. -Vi trenger tid.
Men jeg har sendt forespørsler til dommer Genovesi.
Se her.
Herfra til hit.
Og enda en.
Se på dette.
-Skal vi melde henne savnet? -Det for tidlig.
-Hva skal vi gjøre? -Jeg kan ikke gjøre noe.
Bortsett fra å ta imot statsministeren med en klump i halsen.
Jeg håper hun er død. Hvis ikke, dreper jeg henne.
-Noe nytt om tante? -Ikke enda, skatt.
Hun kommer når vi minst venter det.
Hun er uforutsigbar.
Vil du spise noe, kjære?
Jeg er ikke sulten.
Kan jeg spørre deg om noe, Marianna?
Ikke bekymre deg. Jeg vil ikke gifte meg med Lorenzo.
Jeg var ikke bekymret.
-Jeg snakket med tante. -Selvsagt har hun en mening om det.
Onkel også, han skrev at jeg skal være den jeg vil være.
Jeg aner ikke hvem det er.
Jeg må være alene.
For å finne ut om jeg har et kall, et talent, en ambisjon.
Vi finner ut av det sammen.
Det er det jeg mener. Jeg vil finne ut av det selv.
Alene, Teresa.
-Pass opp! -Gå vekk!
-Ned! -Ned!
-Gå tilbake. -La meg snakke med ham.
Vi skal arrestere ham. Jeg skal avhøre ham først.
Pass opp!
Ikke skyt! Jeg vil ha ham i live.
-Går det bra? -Ja.
Er du skadd?
Han tror han ikke har noe å tape.
-Hvis du lar meg snakke med ham… -Kom deg i sikkerhet.
Du kjenner henne ikke godt.
Lidia!
-Slipp meg! -Lidia!
Snakk med meg, Garrone.
Du kan drepe meg nå hvis du vil, men tro meg, du kan redde deg selv.
Du drepte for penger, ikke sant? Hva skal du gjøre med dem som død?
Tror du sjefene dine vil beskytte deg?
Jeg tror du trenger oss mer enn vi trenger deg.
Slipp meg inn, så kan vi snakke.
Kan vi snakke uten pistolen?
Nei? Ok.
Hvis du sier hvem som betalte deg for å drepe Nitti…
…vil aktor se det som et tegn på anger.
Han vil be om en redusert straff i retten.
Og fra da av vil han beskytte deg mot alle som vil drepe deg.
Du er et plagsomt vitne. Det vet du.
-Jeg trenger ikke beskyttelse. -Jeg tror du gjør det.
Ellers hadde du ikke sluppet meg inn.
Ikke sant?
Det er ikke bare én person. Det er flere, jeg kjenner ikke til alle.
Men en av dem er Antonio Juvara, sant?
Og…
Hva var det han prøvde å dekke over?
Jeg kan ikke hjelpe deg hvis du ikke vil si noe.
Hva er Operasjon 15. mars?
Betyr datoen noe for deg?
Idus Martiae? Jeg vet ikke.
Er dette en skoleprøve?
Nei, frøken.
Et statskupp.
-Et statskupp? -Nettopp.
-Velkommen til Torino, statsminister. -Det er alltid en glede, senator.
Depretis er invitert på middag i kveld. Hos senator Cravero.
En bombe vil gå av.
Hva er dette? Hvem bestilte den?
Det er en gave til senatoren i Torino bank.
Utveksler vi gaver allerede?
Anarkistene får skylden
Sett den der. Vi drikker det i kveld.
Og de vil ta makten.
Vi rekker det, Lidia. Ikke vær redd.
Filippo. Takk.
-Er ikke statsministeren med deg? -Jeg sendte ham til Enrico Poët.
-Jeg ville at de skulle møtes. -Men de hadde møttes her.
Apropos middagen,
alt er i orden, ikke sant?
Ja.
Aktor.
-Har du tatt med en hær? -Dessverre er jeg ikke her som gjest.
Hva skjer?
Vi har grunn til å tro at eksplosiver er gjemt her.
-Hva? -Eksplosiver i huset vårt?
Jeg må be dere om å gå. Vi må evakuere huset.
Vi skal utvise diskresjon.
Vær så snill.
Det må være falsk alarm.
Sett i gang.
Vil du smake på sjokoladen? Den er slik du liker den.
Det gjør vondt å se deg så bekymret, advokat.
-Eller foretrekker du "Deres Nåde"? -Ikke overdriv. Advokat er helt ok.
Han er her!
-Han er her! -Han er her!
Akkurat. På plass, alle sammen.
Albertina, døren.
-Vent i spisesalen, Marianna. -Ja.
Gå! Poise!
Ja!
-Teresa ved min side. -Alltid.
Dette går bra.
Statsminister. Dette er en stor ære.
Æren er min, advokat.
Dette er min kone, Teresa.
Statsminister.
Følg meg.
-Dette er datteren min, Marianna. -Hyggelig, statsminister.
God kveld.
Ta plass.
Noe lukter godt. Hva er det?
Jeg tok meg den frihet til å lage en chocolat chaud.
Vil du at jeg skal dø av fordøyelsesbesvær?
Gallamiddagen er om en halvtime.
Ja. Noe lettere, da.
-La oss drikke litt te. -Aldeles straks.
Unnskyld, jeg trenger bare et øyeblikk med senatoren.
Beklager, frøken, men aktor har gitt strenge ordrer.
Jacopo, si noe du også.
Lidia, hva kan jeg si? Jeg leser.
Jeg har aldri lest regnskapsnotater for et statskupp.
Ikke jeg heller.
De har planlagt det i tre år, de brukte en formue på hotellrom,
luksusrestauranter og en vogn.
To araberhester! Hvem vet hva de gjorde med dem.
Alle mulige ting!
Det er en Schwarzenberg, og noen veldig fine viner.
-Utgiftene er vanvittige. -Hva?
-Utrolige viner! -Nei, før det.
En Schwarzenberg, et veldig dyrt, sjeldent pendelur.
-Det må kun være ti i hele Italia. -Nei, bare åtte.
Åtte, ti, samme det. Hvordan vet du det?
Et pendelur fra Schwarzenberg.
Lidia?
Senator Cravero ga det til meg som en gest.
Det du gjør mot diskriminering av kvinner er virkelig inspirerende.
Han snakker fritt.
De som ønsker fremgang, vil stemme på deg.
Så vi spurte oss selv: "Hvem står Lidia Poët nærmest?"
-Det er over. -Over? Det har bare så vidt begynt.
Attila Brusaferro og mannen din møttes to dager før drapet.
Jeg hører du etterforsker drapet på journalisten.
Ikke let etter dem, de kommer etter dere.
Den drittsekken ga Enrico en Schwarzenberg.
Han jobber med Juvara.
Jacopo, vi må løpe. Du må løpe. Løp, for faen!
Ok, vi løper!
Jeg håpet å treffe søsteren din.
Vår siste diskusjon var virkelig fengslende.
Søsteren min visste ikke at du kom. Hun tar seg en liten ferie.
Hun elsker å gå lange turer.
Valle Germanasca, Val Chisone.
Visste du at etternavnet Poët er et av de eldste i Piemonte?
Selv om det burde være uttalt Poèt. Men…
-Enrico! -Albertina!
-Der er hun. -Albertina!
-Der. Søsteren min. -Var ikke hun i Val Chisone?
-Nei. -Hun kommer brått.
-Tydeligvis… -Enrico, takk Gud.
-Alle må ut! -Lidia!
-Hils på… -Du er i fare!
Hils på statsministeren.
Vi har ikke tid. Noen vil drepe deg.
Det uret kan eksplodere.
Hva? Det er en gave fra senator Cravero.
-Nettopp! -Han er en del av en konspirasjon!
Hjelp meg.
Jeg beklager denne pinlige adferden.
Søsteren min har vært under stor belastning i det siste.
-Kom igjen. -Hva gjør dere? La det være!
Slipp! Kom deg vekk!
-Ikke vær en plage! -Beklager, statsminister.
-Enrico! Stol på oss! -La uret mitt være!
-Enrico! -Slipp det!
-Slipp! -Stol på oss!
-Én, to, tre! -Slipp! Jeg er så lei for det!
Vi har i det minste etablert at det ikke var noen bombe,
og at senator Cravero ble urettmessig bakvasket.
-Poët! -Går det bra?
Har du blitt gal?
-Pappa? -Det går bra.
Mamma?
Frue.
Du sa?
Går det bra?
-Enn med deg? -Bra.
Jeg skylder deg livet mitt, frøken.
Det gjør vi alle.
Vennligst forstå at det vil sjokkere folket
om de får vite om dette attentatet.
Lov meg at dette holdes konfidensielt.
Selvsagt.
Og…
Hva vil skje med senator Cravero?
Vi finner en måte å straffe ham på uten å skape en skandale.
Advokat, hvis det ikke er for mye bry,
du lovte meg chocolat chaud.
Selvsagt. Chocolat chaud.
Pour tout le Monde.
Ja.
"Du vil lese i avisene, på side fire eller fem,
at senator Cravero ble tatt i en liten korrupsjonsskandale,
sammen med hr. Juvara og andre kolleger på tvers av politiske partier.
Du skal også lese at Cravero trakk seg frivillig.
Men etter at du har lest dette, vil du glemme det.
Bare i avisen vår,
og på forsiden, vil du lese sannheten.
Cravero, etter ordre fra Torino bank,
konspirerte mot Statsminister Agostino Depretis.
Konspirasjonen ble stoppet
takket være vår venn Attila Brusaferros iherdighet,
aktor Pierluigi Fourneau ærlighet
og fremfor alt intellektet til advokat Lidia Poët,
som vi håper snart vil bli
et eksempel til etterfølgelse,
heller enn en anomali å kjempe mot."
Hr. Barberis, jeg er veldig lei meg.
Jeg har fått ordre om å beslaglegge alle trykksaker.
-Jeg er lei for det. -Ja.
Jeg burde ha drept ham selv.
Før han ble arrestert.
Ikke si det som en spøk, Anna.
Prøv å fokusere på fremtiden.
Tror du jeg har en fremtid?
Jeg tror det.
Faktisk,
når sant skal sies,
jeg ønsker deg som min rådgiver i Montecitorio.
Hvorfor ler du?
Spør du meg, av alle?
Etter at jeg nesten sprengte deg?
Hva snakker du om? Det var ikke din feil.
Tvert imot, du var den første som trodde på meg,
du hjalp meg oppdage mine talenter.
Jeg kan ikke glemme det.
Uten din veiledning ville jeg følt meg fortapt.
Vi har fått en flott mulighet
for å endre en urettferdig lov og utvikle dette landet.
Å ikke gjøre det er en større synd enn den vi har forhindret.
Du ble ikke engang emosjonell nå.
Er det et ja?
Foreløpig er det…
…en takk.
Og…
Jeg lover å tenke på det.
Veldig nøye.
Det er avgjort.
Skal du til Roma med Enrico?
Jeg vurderte det.
-Men vi har et advokatfirma her, så… -Selvsagt.
Er det kun derfor?
Vil du jeg skal si at jeg blir for deg?
-For meg? -Ja.
Vel…
…jeg hadde likt det. Ja.
Jeg ville savnet schnauzerbarten din.
Takk, Lidia.
For hva?
Takk.
Hvor skal du?
Om jeg får spørre, aktor,
hvorfor ombestemte du deg?
Det eldste svaret i verden, doktor.
En kvinne.
Og vet denne kvinnen om operasjonen?
Det er et viktig vennskap,
men jeg vil ikke bekymre henne.
Unnskyld, beklager.
Jacopo!
Lidia
Konduktøren sa jeg har fem minutter før avgang.
-Hva skjedde? -Jeg må snakke med deg.
Hva er det?
Jeg vet at en ny avis og et nytt liv venter på deg,
og jeg er glad for det.
Og jeg er rørt over å se hvor langt du har kommet siden vi møttes.
Og…
Jeg er glad på dine vegne, men forstår ikke…
Det er ikke poenget.
Kanskje jeg ga deg et inntrykk av at jeg ikke bryr meg om at du drar.
Men det er ikke sant. Faktisk…
Lidia…
Hva er det?
Jeg savner deg, Jacopo.
Når vi ikke er sammen, savner jeg deg.
Men når vi er sammen, jeg vet ikke hvorfor,
føler jeg meg utilstrekkelig, så jeg dytter deg vekk,
og så savner jeg deg igjen, og jeg går inn i en ond sirkel.
Lidia, greit. Jeg forstår.
Men farvel gjør meg deprimert.
Så smertefullt som det er,
vær så snill,
gå av toget.
Gå.
-Men det gjør jævlig vondt. -Jeg vet det, Lidia. For meg også.
-Ha det. -Ha det.
-Ha det, ta vare på deg selv! -Ha det, du også!
Kom snart igjen!
Ha en fin tur!
Tekst: Anya Bratberg