Lasă totul afară și pleacă!
LEGEA LIDIEI POËT
Putea să vă ucidă și pe voi.
De ce nu ați anunțat autoritățile?
După moartea lui Carlo Pancaldi, ați închis cazul.
De ce să le fi spus?
- La ce oră ați găsit cadavrul? - La șase.
Da.
Înainte de asta,
am văzut pe cineva urcând în trăsura noastră.
Probabil asasinul.
De ce credeți că e un criminal profesionist?
A tras doar o dată, direct în frunte.
Nu e amator.
De unde știa că urma să ne întâlnim cu Nitti?
Nu știu.
Îmi spuneți despre ce vorbiți?
Nitti i-a vândut lui Brusaferro niște documente secrete.
A promis ca va dezvălui despre ce erau.
De asta am venit.
Dar cineva a ajuns la întâlnire înaintea noastră.
Și ce s-a întâmplat cu documentele?
Sunt într-o carte rară,
ediția din secolul XVII a Confesiunilor Sfântului Augustin.
Am căutat-o acasă la Attila, dar nu am găsit-o.
Minunat.
Ați compromis și locul crimei. Bravo! Felicitări!
Vă mirați de ce n-am anunțat autoritățile?
Ajunge, Jacopo.
Are dreptate.
Da, are dreptate.
- Am crezut că facem ce trebuie. - Dar ați greșit, Lidia.
Ce făceai în toiul nopții cu Jacopo la Belvedere del Vitozzi?
Mereu am avut asta?
- Ce? - Chestia aia oribilă.
Chestia aia oribilă e un ceas cu pendul de la vechea fabrică Schwarzenberg.
- Sunt doar opt în toată Italia. - Slavă Domnului!
Un gest de bunăvoință de la senatorul Cravero.
- Îmi răspunzi? - E un loc de belvedere.
Ce făceam? Admiram priveliștea orașului Torino de sus.
- Grozav. - E frumos.
- Putem merge și noi. - Da.
- E grozav. - Mergem.
Lidia!
Draga mea soră!
Da.
Am candidat în Parlament pentru tine.
Știu.
Am făcut gastrită.
Scuze. Ai dreptate.
Ne-am dus să ne întâlnim cu cineva.
Speram
să aflăm motivul uciderii lui Attila Brusaferro.
În ritmul ăsta, voi investiga uciderea ta.
E ridicol.
Dle avocat? Dl senator Cravero e la telefon.
Au venit rezultatele.
Bună ziua, dle senator.
Înțeleg.
Vă mulțumesc.
Deci?
25.231 de voturi.
Adică?
Am câștigat.
Pahare de băut!
- Bine. - Primul e al dv.
Poftim! Scuze.
Când vei citi aceste rânduri, dragă Lidia, voi fi plecat deja.
Știu că acest rămas-bun e o prostie,
dar și eu sunt.
Poate că Roma mă va ajuta în acest sens.
Al tău, Jacopo.
Unde-s ceilalți?
Își caută de lucru, sper. Închidem tot.
Ce vrei să spui?
Dl Costa a fost foarte entuziasmat de propunerea mea.
Și în câteva zile mă mut la Roma.
Și voi fonda un nou ziar socialist.
M-am gândit să-ți spun să te implici.
Nu, mersi.
Și fratele meu?
Ancheta și toate celelalte?
Cesare, Nitti a murit.
Procuratura a demarat o anchetă.
Nu putem face altceva decât să-i lăsăm să ancheteze.
Am făcut ce am putut. Trebuie să avem încredere în procuratură.
Deci asta e.
Ce?
Ești gelos?
Pe procuror?
- Ești? - Ce legătură are gelozia?
- Putem căuta ucigașul. - Am făcut asta.
- Ba nu. - Ba da.
- Să căutăm noi. - Am încercat de toate.
Acum depinde de procuror. Nu ne putem amesteca.
- Cesare, n-a mai rămas nimic. - Ajunge! Jacopo, înțeleg.
Să-i lăsăm să ancheteze.
Nu-mi amintesc numele birjarului sau cum arăta trăsura.
Repet, eram cu o tânără,
iar colegul tău ne-a dus la Belvedere Vitozzi.
Dacă mă poți ajuta…
E domnișoara de acolo?
- Mereu îți bagi nasul. - Poftim?
Nimic, n-am spus nimic.
Înțeleg că nu puteți face excepții,
dar nu am bani la mine.
Calculați totalul, iar când ajung acasă…
Lidia!
Ce cauți aici? Credeam că sărbătorești victoria lui Enrico.
Nu.
- Cred că am avut aceeași idee. - Adică?
Îmi împrumuți 40 de centime?
Pot să știu pentru ce?
Dl Giovanni, aici de față, îmi spunea că ieri,
după ce ne-a lăsat la belvedere, l-a dus pe prietenul nostru în afara orașului.
Pentru 40 de centime, ne duce la el. Dar nu am bani.
Dacă sunteți doi, costă 50.
Cincizeci.
Are el.
Scuze, cine v-a dat voie să intrați?
Încă e casa mea.
Și încă e locul crimei.
Facem o percheziție.
Dacă e pentru cartea aceea, vă pierdeți timpul.
Desigur.
Nu punem la îndoială eforturile dv., dle Brusaferro,
dar și autoritățile trebuie să caute, nu?
Dați-i drumul.
Lt. Galli, fiți minuțios.
Dacă e aici cartea, trebuie s-o găsim.
Începeți!
Unchiul tău ți i-a dat fără să spună nimic?
Mi-a lăsat biletul ăsta!
„Nepoată, folosește-i ca să devii cine vrei tu.”
Jumătate din banii primiți când ne-a vândut vila.
Un cadou minunat, recunosc.
Tata mă va obliga să-i dau înapoi.
Vorbesc eu cu el.
Nu-l poate opri pe unchiul tău să-ți facă un cadou.
- Știi ce vrei să faci cu ei? - Voi vorbi cu Paolo.
Desigur. Veți forma o familie.
Iubirea mea frumoasă!
N-o să ghicești ce vreau să spun.
Ești ministru al Justiției.
Să nu ne lăsăm duși de val. De ce? Crezi că e posibil?
Nu știu. Spune-mi ce s-a întâmplat.
Tocmai a sunat senatorul Cravero.
Vrea să mă prezinte prim-ministrului Depretis.
Mâine va fi la Torino
și, înainte de dineu, vrea o mică recepție aici.
- Aici? - Da.
Mă gândeam la ciocolată caldă. Ce zici?
Nu, tată. Are 190 de ani. Va face indigestie.
Marianna, nu fi lipsită de respect.
Albertina, putem face ciocolată caldă?
Ciocolată caldă pentru președinte!
Așa era și când v-ați căsătorit?
Exact la fel.
M-am îndrăgostit la prima vedere.
Ca tine și Paolo.
Exact la fel. La prima vedere.
HAN
Salutare!
- Bună! - Bună!
Coniac?
Aici avem doar vin. Sau grappa.
Grappa. De Nebbiolo?
Două pahare de grappa. E perfect așa.
Patru centime.
Desigur.
Mă place.
Scuzați-mă, aveți și paturi disponibile sau serviți doar băuturi?
V-ați rătăcit?
Nu. Suntem unde trebuie să fim.
Da.
Avem o singură cameră.
O liră pe noapte.
O liră și zece centime dacă vreți și rufe spălate.
La naiba cu zgârcenia. Poftim.
Aveți cumva un registru în care trebuie să semnăm?
Urmați-mă!
Avem un plan?
Nimic, dle procuror.
Ce credeați? Că Attila a ascuns cartea în pereți?
Coșul acela a fost mereu închis?
Nu l-am folosit niciodată.
Confesiuni.
Volumul doi.
Jacopo.
Foarte bine.
- Ucigașul a dormit aici. Bine. - Da.
Dacă a stat aici, știm că nu locuiește în oraș.
Păcat că n-a lăsat o carte de vizită.
Puteam să-l întreb cât costă să ucidă un procuror.
Bine. Scuze.
Nu credeam că e ceva serios.
Nici nu știu dacă e serios.
Dar nu mă face să mă simt stânjenită.
De ce? Cine te face să te simți stânjenită?
Haide, să mergem.
Nu vom găsi trăsură, draga mea.
Îmi pare rău că trebuie să-ți spun,
dar vei continua să te simți stânjenită cel puțin până mâine-dimineață.
Da.
Dacă ne panicam de câte ori a dispărut cumnata mea,
muream de infarct.
Sincer, nu credeam că veți câștiga, dle avocat.
E clar că Depretis e încă respectat în țara asta.
Mă bucur că am o șansă de a sluji națiunea.
Când veți fi la Roma, să mergeți la vărul meu.
- I-am scris. Vă așteaptă. - Da.
Marianna, ești bine?
Are emoții pentru că se apropie data nunții, nu?
Dragă, mergem în cealaltă cameră, bine?
Nu.
Am ceva de spus.
Paolo…
ești un om minunat.
Te-am iubit din prima clipă.
Și acum, mai mult ca oricând.
Dar nu mă pot căsători cu tine.
De ce?
Nu poți face asta.
- Duce, nu e momentul. - Vă rog, dle avocat.
Acceptăm acest capriciu?
Tată, te rog. Marianna.
Vorbiți cu fiica dv. Rezolvați problema.
Nu e momentul pentru îndoieli.
Nu vă faceți griji. Ne ocupăm noi de asta.
Nu. Marianna are dreptul să-și exprime îndoielile.
Chiar și în ziua nunții. Dragă, stai jos.
Fă ceva!
Știi că nu trebuie să te căsătorești.
Dacă ceva te-a făcut să te răzgândești, trebuie să spui asta.
Doamnă, despre ce vorbiți?
Nu vedeți că se poartă ca o răsfățată?
Să fim mai amabili, vă rog.
Nu puteți vorbi așa în casa noastră.
- Îmi ajunge! Plec. - Ieșiți!
Nu uitați că soțul meu e în Parlament!
Am fost ales, dar nu mi-am început mandatul.
Întocmai.
Dar sunt de acord cu soția mea.
Prea bine.
Paolo.
Plec la Roma în câteva zile.
I-am prezentat domnului Costa
o idee pentru un ziar.
Și el
a acceptat?
I-a plăcut și numele.
Ciocanul.
Minunat.
Voiam să știi asta.
Apreciez asta.
Mă bucur pentru tine.
Meriți ce e mai bun.
Merit un pahar de grappa.
De ce ați venit cu doamna într-un loc ca ăsta?
Ce?
N-o cunoașteți.
Ea m-a adus aici.
E măritată cu un tip important, dar ea nu-l iubește.
Și nu pot renunța la ea.
Credeam că am găsit o cale să ne eliberăm de soțul ei.
De asta suntem aici.
Urma să vă întâlniți cu cineva?
Cu cineva
care ne-ar putea scăpa de…
problemă.
Înțelegeți, nu?
Zicea că-l cheamă Giulio și trebuia să ne vedem aici.
Dar se pare că râdea de noi.
Numele lui e Mario.
Nu Giulio.
PENTRU LIDIA
Dragă Lidia,
Nimic nu mi-ar plăcea mai mult decât un rămas-bun sincer,
dar nu-mi vin în minte decât imagini.
Paharul aruncat în tabloul tatălui tău când ne-am cunoscut.
- Cine ești? - Sunt Jacopo Barberis.
Garderoba în care ne-am ascuns în așteptarea marchizului de Clermont.
Pariem?
Noi doi pe bicicletă.
Sau când tu stăteai pe pervaz.
Tu în bucătăria mea, la miezul nopții.
Când vei citi aceste rânduri, dragă Lidia, voi fi plecat deja.
Știu că acest rămas-bun e o prostie,
dar și eu sunt.
Poate că Roma mă va ajuta în acest sens.
Al tău, Jacopo.
Ce ai…
Ce ai făcut, ai sedus-o pe hangiță?
Ucigașul nostru se numește Mario Garrone.
Locuiește în Grugliasco,
într-o fermă din pădure.
Cred că a venit momentul să anunțăm autoritățile.
Da.
Te simți bine?
Vă datorez scuze.
Mai ales dv., Barberis.
Brusafero, prietenul dv., a pus mâna pe o grămadă de informații.
Unde ai găsit-o?
Era bine ascunsă.
Aceste fișe sunt depozite considerabile în mai multe conturi bancare
legate de o misiune secretă numită „15 martie”.
Corupție?
E posibil, dar, ca să fim siguri,
trebuie să aflăm cui aparțin conturile astea.
Desigur.
Unul e al lui Juvara, cu siguranță.
Avem nevoie de timp.
Am trimis deja zeci de cereri judecătorului Genovesi.
Priviți!
De aici până aici.
Și încă unul.
Și acesta!
Raportăm dispariția ei?
E încă prea devreme.
Atunci ce facem?
Nu pot să fac nimic.
Doar să-l primesc pe prim-ministru cu nodul ăsta în gât.
Mai că aș vrea să fie moartă. Dacă trăiește, o omor.
Vești despre mătușa?
Nu încă, dragă.
Va veni când ne așteptăm mai puțin. E imprevizibilă.
Vrei să mănânci ceva, dragă?
Nu mi-e foame.
Pot să te întreb ceva, Marianna?
Nu-ți face griji.
Nu mă mărit cu Lorenzo.
Nu-mi făceam griji.
Mă gândesc de când am vorbit cu mătușa.
Mi s-a părut ciudat că n-avea nicio părere.
Și unchiul mi-a scris că trebuie să fiu așa cum vreau eu.
Mi-am dat seama că habar n-am cum vreau să fiu.
Trebuie să fiu singură.
Să aflu dacă am o vocație, un talent, o ambiție.
Vom afla împreună, dragă.
Tocmai asta e. Vreau să-mi dau seama singură.
Singură, Teresa.
- Atenție! - Plecați!
Jos!
- Înapoi! - Vorbesc eu cu el.
Nu. Îl arestăm, îl interoghez, apoi vorbiți cu el.
Atenție!
Nu trageți! Îl vreau viu! Nu trageți!
- Ești bine? - Da.
- Ești rănită? - Nu.
Crede că nu are nimic de pierdut.
- Dacă vorbesc cu el… - Pentru Dumnezeu, adăpostiți-vă!
Nu o cunoașteți prea bine.
Lidia!
- Lăsați-mă! - Lidia!
Hai să vorbim, Garrone.
Mă poți ucide chiar acum, dacă vrei, dar, crede-mă, încă te poți salva.
Ai ucis pentru bani, nu?
Ce vei face cu banii dacă mori?
Sau crezi că șefii tăi te vor proteja?
Cred că ai nevoie de noi mai mult decât noi de tine.
Hai să vorbim.
Se poate fără armă?
Nu? Bine.
Dacă-mi spui cine te-a plătit să-l omori pe Nitti…
procurorul va zice că e un semn de remușcare.
Va cere o sentință redusă la tribunal.
Din acel moment, te va proteja de oricine vrea să te omoare.
Ești un martor incomod. Știi asta.
N-am nevoie de protecție.
Eu cred că ai.
Altfel nu m-ai fi lăsat să intru.
Nu?
Nu e doar o persoană. Sunt mai multe. Nu le știu pe toate.
Dar unul dintre ei e Antonio Juvara, nu?
Și…
ce voia să mușamalizeze?
Dacă nu vorbești, nu pot să te ajut.
Ce e Operațiunea 15 Martie?
Data asta îți spune ceva?
Idele lui martie? Nu știu.
Ce e, un examen la școală?
Nu, doamnă.
O lovitură de stat.
O lovitură de stat?
Întocmai.
Bun-venit la Torino, dle prim-ministru!
E mereu o plăcere, dle senator.
Depretis a fost invitat la o cină azi. Acasă la senatorul Cravero.
O să-l arunce în aer.
Ce e asta? Cine l-a comandat?
E pentru senator de la Banca din Torino.
Deja fac schimb de cadouri.
Vor da vina pe anarhiști.
Pune-l acolo. Îl bem diseară.
Și vor prelua puterea.
Ajungem la timp, Lidia.
Nu-ți face griji.
Filippo. Mulțumesc.
- Prim-ministrul nu e cu tine? - E acasă la Enrico Poët.
Voiam să se întâlnească.
Dar s-ar fi întâlnit la cină.
Apropo de cină,
totul e bine, nu?
Da.
Dle procuror.
- Ați adus o armată? - Din păcate, n-am venit ca oaspete.
Ce se întâmplă?
Credem că e ascuns aici un dispozitiv exploziv.
- Ce? - Explozibil în casa noastră?
Vă rog să plecați imediat. Trebuie să evacuăm casa.
Vom fi foarte discreți.
Vă rog.
Trebuie să fie o alarmă falsă.
Mișcă-te!
Vreți să gustați ciocolata? E groasă, cum vă place.
Mă doare să vă văd îngrijorat pentru sora dv., dle avocat.
- Preferați „Înălțimea Voastră”? - Nu exagera, Albertina. „Avocat” e bine.
A venit!
- A venit! - A venit!
Da. La locuri, toată lumea!
Albertina, ușa.
- Marianna, așteaptă în sufragerie. - Da.
Hai! Calmă!
Da!
- Teresa e lângă mine. - Mereu.
Totul va fi bine.
Dle prim-ministru. E o mare onoare.
Onoarea e a mea, dle avocat.
Ea e soția mea, Teresa.
Dle prim-ministru.
Urmați-mă, vă rog!
- Ea e fiica mea, Marianna. - Încântată, dle prim-ministru.
Bună seara!
Luați loc, vă rog!
Ceva miroase bine. Ce e?
Mi-am permis să pregătesc o ciocolată caldă.
Vrei să mor de indigestie?
Dineul e în jumătate de oră.
Da. Ceva mai ușor, atunci.
- Haideți să bem un ceai. - Imediat.
Scuze. Vreau să vorbesc cu senatorul.
Regret, dră, dar procurorul a dat ordine stricte.
Jacopo, spune și tu ceva, te rog.
Lidia, ce să-ți spun? Citesc.
N-am mai citit note contabile pentru lovituri de stat.
- Nici eu. - Bine.
Plănuiau asta de trei ani, au cheltuit o avere pe camere de hotel,
restaurante de lux, o trăsură.
Doi cai arabi! Cine știe ce au făcut cu ei.
Tot felul de lucruri!
E un Schwarzenberg și niște vinuri foarte bune.
- Costurile sunt exorbitante. - Ce?
- Vinuri incredibile! - Nu, înainte.
Un Schwarzenberg, un ceas cu pendul foarte scump.
Sunt zece în toată Italia.
Nu, doar opt.
Opt, zece, mă rog. De unde știi?
- E un ceas de la fabrica Schwarzenberg. - Lidia?
Un gest de bunăvoință de la senatorul Cravero.
Angajamentul dv. de a lupta contra discriminării femeilor mă inspiră.
Spune ce gândește.
Iubitorii de progres și libertate te-ar vota.
Ne-am întrebat: „Cine e cea mai apropiată persoană de Lidia Poët?”
- În sfârșit, e gata. - E gata? Abia a început.
Attila s-a întâlnit cu soțul tău cu două zile înainte de crimă.
Am auzit că cercetați cazul jurnalistului ucis.
Nu-i mai căutați sau vor veni și după voi.
Nenorocitul ăla i-a dat lui Enrico un Schwarzenberg.
Lucrează cu Juvara.
Jacopo, trebuie să fugim. Trebuie să fugi. Fugi!
Bine, mergem!
Speram s-o văd pe sora dv.
Ultima noastră discuție a fost captivantă.
Sora mea nu știa că veniți.
Și-a luat o mică vacanță.
Îi place să facă plimbări lungi.
Valle Germanasca, Val Chisone.
Știați că numele Poët e printre cele mai vechi din Piemont?
Ar trebui să fie pronunțat „Poèt”, dar…
- Enrico! - Albertina!
- A venit! - Albertina!
- E sora mea. - Nu spuneați că e în Val Chisone?
- Nu. - Își alege momentul…
- E… - Enrico, slavă Domnului!
- Să plece toți! - Lidia!
- Sunteți în pericol! - Salută-l pe dl prim-ministru.
Nu avem timp. Cineva vrea să vă omoare.
Ceasul poate exploda oricând.
Ce spui? E un cadou de la senatorul Cravero.
- Exact! - El face parte dintr-o conspirație!
Ajută-mă.
Îmi cer scuze pentru acest comportament.
Sora mea a fost sub multă tensiune emoțională în ultima vreme.
- Haide. - Ce faceți? Lăsați-l!
Pleacă, Enrico! Dă-i drumul!
- Nu fi o pacoste! - Scuze, dle prim-ministru!
- Enrico! Ai încredere în noi! - Lăsați ceasul!
- Enrico! - Lăsați-l!
- Lasă-l tu! - Ai încredere în noi!
- Hai! Unu, doi, trei! - Lăsați-l! Îmi pare rău!
Măcar am stabilit că nu era nicio bombă,
iar senatorul Cravero a fost defăimat pe nedrept…
- Poët! - Sunteți bine?
Ți-ai pierdut mințile?
- Tată? - Sunt bine.
Mamă?
Doamnă!
Ce spuneați?
Te simți bine?
- Da, tu? - Bine.
Se pare că vă datorez viața, domnișoară.
Și nu doar eu.
Vă rog să înțelegeți că opinia publică ar fi șocată să afle
că s-a atentat la viața mea.
Promiteți-mi că veți trata chestiunea cu discreție maximă.
Desigur.
Și…
Și senatorul Cravero?
Vom găsi o cale să-l pedepsim fără a crea scandal.
Dle avocat, dacă nu e prea mult deranj,
aș vrea ciocolata caldă pe care mi-ați promis-o.
Desigur.
Ciocolată caldă.
Pentru toată lumea.
Da.
„Veți citi în ziare, la pagina patru sau cinci,
că senatorul Cravero a fost implicat într-un mic scandal de corupție,
împreună cu dl Juvara și alți colegi din diferite partide politice.
De asemenea veți citi și că Cravero a demisionat de bunăvoie.
Și imediat după ce veți citi asta,
veți uita.
Doar în ziarul nostru,
pe prima pagină, veți citi purul adevăr.
Cravero, la solicitarea Băncii din Torino,
a conspirat împotriva prim-ministrului Agostino Depretis.
Conspirația a fost dejucată
datorită încăpățânării prietenului nostru Attila Brusaferro,
datorită corectitudinii procurorului Pierluigi Fourneau
și, mai ales, datorită inteligenței avocatei Lidia Poët,
despre care sperăm
că va deveni în curând un exemplu de urmat,
nu o anomalie cu care să luptăm.”
Dle Barberis, îmi pare foarte rău.
Am primit ordine să confiscăm toate materialele de tipar.
Îmi pare rău.
Da.
Trebuia să-l omor chiar eu.
Înainte să fie arestat.
Nu spuneți asta nici în glumă.
Concentrați-vă asupra viitorului.
Credeți că am un viitor?
Cred că da.
De fapt,
sincer să fiu,
ar fi o onoare să fiți consiliera mea la Montecitorio.
De ce râdeți?
Mă întrebați pe mine?
După ce era să vă arunc în aer?
Ce tot vorbiți? Nu e vina dv.
Dimpotrivă, ați fost prima care a crezut în mine,
care m-a ajutat să aflu că am unele talente.
Nu pot uita asta.
Fără îndrumarea dv., m-aș simți pierdut.
Ni s-a oferit o mare șansă
de a schimba o lege nedreaptă și de a duce țara înainte.
Un eșec ar fi o crimă și mai odioasă decât cea pe care am zădărnicit-o.
Nici nu v-ați emoționat de data asta.
Deci acceptați?
Să spunem că deocamdată…
vă mulțumesc.
Și…
Și promit că mă voi gândi.
Cu atenție.
Deci ai decis.
Te duci la Roma cu Enrico?
M-am gândit.
Dar avem o firmă de avocatură aici, deci…
Desigur.
E singurul motiv?
Vrei să-ți spun că rămân pentru tine?
- Pentru mine? - Da.
Ei bine,
mi-ar plăcea. Da.
Mi-ar lipsi mustața ta de schnauzer.
Lidia, mulțumesc.
Pentru ce?
Îți mulțumesc.
Unde mergi?
Dacă-mi permiteți, dle procuror,
ce v-a făcut să vă răzgândiți?
Cel mai vechi motiv din lume, doctore.
O femeie.
Și femeia asta știe despre operație?
E o prietenie importantă,
dar nu vreau să-i fie o povară.
Scuzați-mă!
Jacopo!
Lidia.
Conductorul zice că am cinci minute până pleacă.
- Ce e? - Nimic. Trebuie să vorbim.
Ce e?
Știu că te așteaptă un ziar nou și o viață nouă.
Mă bucur pentru tine.
Și mă emoționează să văd cât de departe ai ajuns de când ne-am cunoscut.
Și…
Și eu mă bucur pentru tine, dar nu înțeleg…
Nu asta e ideea.
Poate ți-am dat impresia că nu-mi pasă dacă pleci.
Dar nu e adevărat. De fapt…
Lidia,
ce e?
Mi-e dor de tine, Jacopo.
Când nu suntem împreună, mi-e dor de tine.
Dar când suntem împreună,
nu știu de ce, mă simt stânjenită și mă supără, așa că te îndepărtez,
dar apoi iar mi-e dor de tine și intru într-un cerc vicios, etern.
Lidia, bine. Înțeleg.
Dar despărțirile mă deprimă.
Oricât de dureros ar fi,
te rog,
coboară.
Coboară.
Dar chiar mă doare.
Știu, Lidia. Și pe mine.
- Pa! - Pa!
- Pa, ai grijă! Pa! - Pa, și tu! Pa!
Să revii!
Drum bun!
Subtitrarea: Marcel Negrău