Lämna allt utanför och stick.
LAGEN ENLIGT LIDIA POËT
Nittis mördare kunde ha dödat er.
Varför informerade ni inte myndigheterna?
Ni lade ner fallet efter Carlo Pancaldis död.
Varför skulle vi säga något?
-Hur dags hittade ni kroppen? -Vid 18-tiden.
Ja.
Före det såg vi någon hoppa upp i vår vagn.
Troligen torpeden.
Varför skulle det vara en torped, Lidia?
Han avlossade ett enda skott, rakt mot pannan. Det var ingen amatör.
Hur visste han att vi skulle möta honom?
-Jag vet inte. -Får jag veta vad ni pratade om?
Nitti hade sålt hemliga dokument till Brusaferro.
Han lovade att avslöja innehållet bara för mig. Därför var vi där.
Men någon kom före oss till vårt möte.
Och var blev dokumenten av?
De finns i en ovanlig bok.
En 1600-talsutgåva av Sankt Augustinus Bekännelser.
Vi sökte genom Attilas hus utan att hitta den.
Underbart.
Ni har även förstört en brottsplats. Bra gjort. Gratulerar.
-Och så undrar ni varför vi inte sa något. -Sluta, Jacopo.
Han har rätt.
Ja, han har rätt.
-Vi trodde att vi gjorde det rätta. -När ni gjorde raka motsatsen.
Vad gjorde du mitt i natten med Jacopo vid Belvedere del Vitozzi?
Har vi jämt haft den där?
-Vadå? -Den där gräsliga saken.
Den där "gräsliga" saken är ett golvur från Schwarzenberg-fabriken.
-Det finns bara åtta i hela Italien. -Gudskelov.
Uret var en gåva från senator Cravero.
-Nå? -Det är en utsiktsplats, Enrico.
Vad jag gjorde där? Jag beundrade utsikten över Turin.
-Fint. -Så vackert.
-Vi kan åka dit. -Så klart. Det gör vi.
Lidia.
-Allra käraste syster. -Ja.
Jag ställde upp i valet för din skull.
Jag vet.
Jag fick magkatarr på kuppen.
Förlåt. Du har rätt.
Vi skulle möta någon där.
Vi hoppades…
…få svar på vad som ledde till mordet på Attila Brusaferro.
Fortsätt så här och jag utreder snart ditt mord.
Struntprat.
Advokaten? Senator Cravero är i telefon.
Resultatet har kommit.
God morgon, senatorn.
Jag förstår.
Tack.
Nå?
25 231 röster.
Och?
Jag vann.
Glas!
-Bra. -Ni först.
Här. Förlåt.
När du läser de här raderna, kära Lidia, har jag redan gett mig av.
Jag vet att det här avskedet är fånigt, men jag är en fånig man.
Rom kan kanske vara bra för mig ur den aspekten.
Din Jacopo.
Var är alla?
Förhoppningsvis letar de jobb. Vi lägger ner.
Vad menar du?
Jag menar att herr Costa blev mycket begeistrad över mitt förslag.
Om några dagar flyttar jag till Rom.
Och grundar en ny socialistisk tidning.
Jag funderade på att berätta det, värva dig.
Nej, tack.
Min bror, då?
Utredningen och allt?
Cesare, Nitti är död.
Åklagaren har inlett en förundersökning.
Det enda förnuftiga vi kan göra är att låta dem utreda ostört.
Vi har gjort vad vi kan. Nu får vi lita på allmänna åklagaren.
Så är det förstås.
Vad?
Är du svartsjuk?
På åklagaren?
-Va? -Vad spelar svartsjuka för roll?
-Vi kunde söka efter Nittis mördare. -Det har vi.
-Nej. -Jo då.
-Nu kan vi göra det. -Vi har provat allt.
Nu är det upp till åklagaren. Vi kan inte lägga oss i hans arbete.
-Det finns inget mer vi… -Det räcker. Jag förstår.
Vi låter honom utreda ifred.
Jag minns varken kuskens namn eller hur vagnen såg ut.
Jag var med en ung kvinna,
och er kollega körde oss till Belvedere Vitozzi.
Om ni kan hjälpa mig…
Är det den unga damen?
Jämt med näsan i blöt.
-Ursäkta? -Inget. Jag sa inget.
Jag förstår att ni inte kan göra undantag, men jag har inga pengar här.
Om jag får kredit tills vi kommer hem…
Lidia!
Vad gör du här? Jag trodde att du firade Enricos seger.
Nej.
Vi tycks ha fått samma idé.
Vilken då?
Kan du låna mig 40 cent?
Får jag veta till vad?
Herr Giovanni här berättade att han igår,
efter han lämnade oss vid utsiktsplatsen, körde vår vän ut ur staden.
Han kör oss dit för 40 cent, men jag har inte så mycket.
Femtio om ni är två.
Femtio.
Han betalar.
Ursäkta, vem släppte in er?
-Det är fortfarande mitt hem. -Samt en brottsplats.
Vi ska genomsöka stället.
Söker ni Augustinus Bekännelser spiller ni bara tid.
Så klart.
Inte för att ifrågasätta era sökmetoder,
men myndigheterna borde väl också söka?
Varsågoda.
Var noggrann, löjtnant Galli. Finns boken i huset, måste vi hitta den.
Sätt igång.
Gav morbror dig dem utan ett ord?
Han lämnade ett kort.
"Systerdotter, använd det här för att bli den du vill."
Det är hälften av det han fick när han sålde vår villa.
En underbar gåva, måste jag säga.
Far kommer tvinga mig att ge tillbaka dem.
Jag pratar med din far.
Han kan inte hindra din morbror från att ge dig dem.
-Vad ska du göra med dem? -Jag måste prata med Paolo.
Naturligtvis, ni är snart en familj.
Min älskade!
Ni anar inte vad jag tänker säga.
-Du blev justitieminister. -Nu ska vi inte förivra oss.
-Hur så? Tror du det är möjligt? -Jag vet inte. Säg vad som har hänt.
Senator Cravero ringde.
Han vill presentera mig för premiärminister Depretis.
Han är i Turin imorgon.
Före galamiddagen vill han att vi ordnar en liten mottagning här.
-Här? -Ja, jag tänkte mig chocolat chaud.
-Vad sägs? -Nej, han är 190 år. Han får gallsten.
Marianna, var inte respektlös.
Albertina? Har vi allt till chocolat chaud?
Chocolat chaud pour le président!
Var han så här när ni gifte er?
På pricken.
Jag blev kär vid första ögonkastet.
Som du med Paolo.
Absolut. Vid första ögonkastet.
VÄRDSHUS
God eftermiddag.
-God dag. -God dag.
-Konjak? -Ja.
Här har vi bara vin. Eller grappa.
Grappa. Från Nebbiolo?
Två grappa. Det blir utmärkt.
-Det blir fyra cent. -Ja.
Hon tycker om mig.
Ursäkta, men har ni rum också eller serverar ni bara drycker?
Är ni vilse?
-Nej, vi har kommit precis rätt. -Ja.
Vi har bara ett rum.
Det kostar en lire per natt.
En lire och tio cent om ni vill ha rent sänglinne.
Vem tusan vill vara snål? Varsågod.
Har ni en liggare där vi ska skriva in oss?
Följ med mig.
Har vi någon plan?
Tomt, herr åklagare.
Vad väntade ni er? Att Attila gömde boken i väggen?
Har skorstenen alltid varit förseglad?
Vi har aldrig använt den.
Bekännelser.
Volym två.
Jacopo.
Très bien.
-Mördaren sov här. Bra. -Ja.
Om han övernattade här, vet vi att han inte bor i Turin.
Om vi bara hittat hans visitkort.
Jag kunde ha frågat vad det kostar att döda en åklagare.
Där ser man. Men förlåt.
-Jag visste inte att det var så seriöst. -Det vet inte jag heller.
Men han får mig inte att känna mig otillräcklig.
Hur så? Vem får dig att känna dig otillräcklig?
Kom, vi går.
Vi hittar aldrig en vagn, min kära.
Det smärtar mig att behöva säga det,
men du måste fortsätta känna dig otillräcklig åtminstone till morgonen.
Just det.
Om vi fick panik varje gång min svägerska försvinner,
hade vi dött av högt blodtryck.
Jag måste medge att jag inte trodde att ni kunde vinna.
Folk har visst fortfarande höga tankar om Depretis.
Jag är bara glad över att få chansen att tjäna nationen.
När ni kommer till Rom måste ni träffa min kusin.
-Jag har meddelat honom. -Tack.
Marianna, mår du bra?
Den stora dagen närmar sig. Hon är bara lite nervös, visst?
Ska vi gå till det andra rummet lite?
Nej.
Jag har något att säga.
Paolo…
…du är en underbar person.
Jag har varit förälskad i dig sedan första gången jag såg dig.
Jag är det nu också, mer än någonsin.
Men jag kan inte gifta mig med dig.
Varför det?
-Ni kan inte göra så här. -Ers nåd, inte nu.
Snälla ni. Uppmuntrar vi den här nycken?
Snälla, pappa. Marianna.
Tala med er dotter. Red ut det här.
Det här passar sig inte nu.
Oroa er inte. Vi löser det här.
Nej, Marianna har rätt att uttrycka sina tvivel. Även på bröllopsdagen.
-Sätt dig, min skatt. -Gör något.
Du vet att du inte måste gifta dig.
Om något har fått dig att ändra dig, behöver du bara säga det.
Vad talar ni om? Ser ni inte att hon beter sig som en bortskämd jänta?
-Kan vi vara lite hövligare? -Ni kan inte tala så till oss i vårt hem.
-Det räcker. Jag går. -Ut.
Kom ihåg att min man sitter i parlamentet.
Jag är invald, men inte insvuren än.
Helt riktigt.
Men jag håller med min hustru.
Utmärkt.
Paolo.
Jag flyttar till Rom om några dagar.
Jag har presenterat… en ny tidningsidé för herr Costa.
Och han…
…sa ja?
Han tyckte till och med om namnet.
Hammaren.
Så bra.
Jag ville berätta det.
Det uppskattar jag. Jag är glad för din skull.
Du förtjänar det bästa.
Och nu förtjänar jag en grappa.
Varför tog du damen till ett sådant här ställe?
Hur sa?
Ni känner henne inte.
Hon tog med mig hit.
Hon är gift med en pamp, men älskar honom inte.
Och jag lyckas inte glömma henne.
Vi trodde vi hade kommit på ett sätt att bli kvitt hennes make.
Därför kom vi hit.
Skulle ni möta någon här?
En man…
…som kunde befria oss från vårt…
…problem.
Ni förstår, inte sant?
Han sa att han heter Giulio och att vi skulle mötas här.
Men det förefaller som att han skojade med oss.
Han heter Mario.
Inte Giulio.
TILL LIDIA
Kära Lidia,
jag vill inget högre än att författa ett hjärtligt avsked,
men det dyker bara upp bilder.
Glaset du kastade på din fars porträtt kvällen vi träffades.
-Vem är du? -Jacopo Barberis.
Dargènes garderob, där vi gömde oss i väntan på markisen av Clermont.
Ska vi slå vad?
Du och jag tillsammans på min cykel.
Eller du som sitter i din fönstersmyg.
Du i mitt kök mitt i natten.
När du läser de här raderna, har jag redan gett mig av.
Jag vet att det här avskedet är fånigt, men jag är en fånig man.
Rom kan kanske vara bra för mig ur den aspekten.
Din, Jacopo.
Vad har du…
Vad har du gjort? Förfört värdshusvärdinnan?
Vår mördare heter Mario Garrone.
Han bor i Grugliasco, i ett hus i skogen.
Jag tror att det är dags att meddela myndigheterna.
Ja.
Mår du bra?
Jag är skyldig er båda en ursäkt. Men framför allt er, Barberis.
Er vän Brusaferro satt på en guldgruva av information.
-Var hittade du den? -Den var väl gömd.
Det är kvitton på enorma insättningar gjorda till ett antal bankkonton
för ett hemligt uppdrag kallat "15:e mars".
-Korruption? -Ja, det är möjligt.
Men för att vara säkra måste vi veta vilka kontona tillhör.
Förstås.
-Ett av kontona tillhör säkerligen Juvara. -Vi behöver tid.
Men jag har begärt flera rannsakningstillstånd av domare Genovesi.
Se här.
Härifrån och till dit.
Och en till.
Se här.
Ska vi anmäla henne saknad?
Än är det för tidigt.
Vad gör vi, då?
Jag kan inte göra något.
Bara välkomna premiärminister Depretis med en klump i magen.
Jag hoppas nästan hon är död. Annars dödar jag henne.
-Har ni hört något om faster? -Inget än, min skatt.
Hon kommer när vi minst anar det. Hon är oförutsägbar.
-Vill du ha något att äta? -Jag har ingen aptit.
Får jag fråga en sak, Marianna?
Oroa dig inte.
-Jag vill inte gifta mig med Lorenzo. -Jag oroade mig inte.
Jag hade tänkt på det sedan jag pratade med faster.
Det vore märkligt om hon inte hade en åsikt.
Morbror också, när han skrev att jag skulle bli den jag vill.
Jag insåg att jag inte har en aning om vem jag vill vara.
Jag behöver vara ensam.
För att förstå om jag har något kall, någon talang eller ambition.
Det tar vi reda på ihop, vännen.
Som jag sa. Jag måste göra det på egen hand.
På egen hand, Teresa.
-Se upp! -Stick!
-Ner. -Ner!
-Gå. -Låt mig prata med honom.
Nej, vi griper honom. Jag förhör honom, sen är det din tur.
Se upp!
Skjut inte! Jag vill ha honom levande! Skjut inte!
-Gick det bra? -Ja.
Är du skadad?
Han tror inte han har något att förlora.
-Om jag får prata… -För Guds skull. Ta skydd.
Ni känner henne inte så väl.
Lidia!
-Släpp mig! -Lidia!
Prata med mig, Garrone!
Döda mig om du vill, men tro mig, du kan fortfarande rädda dig själv.
Du dödade för pengar, visst?
Vad ska du göra med dem om du dör?
Eller tror du att dina chefer skyddar dig?
Jag tror att du behöver oss mer än vi behöver dig.
Släpp in mig, så pratar vi.
Kan vi lägga undan pistolen?
Inte det? Nåväl.
Om du säger mig vem som lejde dig till att döda Nitti…
…ser åklagaren det som ett tecken på ånger.
Han kommer att begära ett mildare straff.
Från den stunden skyddar han dig från alla som vill döda dig.
Du är ett problematiskt vittne. Det vet du.
Jag behöver inget beskydd.
Det tror jag.
Annars hade du inte släppt in mig.
Eller hur?
Det handlar om flera personer, inte bara en. Jag känner inte till alla.
Men visst är en av dem Antonio Juvara?
Och…
…vad försökte han dölja som var så komprometterande?
Jag kan inte hjälpa dig om du inte säger något.
Vad är Operation 15:e mars?
Säger datumet er inget?
Mordet på Julius Caesar? Jag vet inte.
Vad är det här, ett läxförhör?
Nej, fröken.
En statskupp.
-En statskupp? -Precis.
-Välkommen till Turin, premiärministern. -Det är alltid ett nöje, senatorn.
Depretis är inbjuden till middag hos senator Cravero ikväll.
De ska spränga huset.
Vad är det här? Vem har beställt det?
En gåva till senatorn från Turins bank.
Så bra. Vi utbyter redan gåvor.
De skyller på anarkisterna.
Ställ den där. Vi dricker den ikväll.
Sen tar de makten.
Vi hinner i tid. Oroa dig inte.
Filippo. Tack.
-Var är premiärministern? -Han är hemma hos Enrico Poët.
-Jag ville att de skulle träffas. -Men de träffas på middagen.
På tal om middagen…
-Allt ser bra ut här, eller hur? -Ja.
Herr åklagare.
-Har ni en armé med er? -Tyvärr är jag inte här som gäst.
Vad står på?
Vi har skäl att tro att det finns en bomb gömd här.
-Hur sa? -En bomb i vårt hem?
Jag måste be er gå ut. Vi måste evakuera huset.
Vi kommer att vara mycket diskreta.
Jag ber er.
Det måste vara ett falsklarm.
Sätt fart.
Vill ni smaka? Chokladen är tjock, som ni vill ha den.
Det smärtar mig att se advokaten så orolig för sin syster.
-Eller föredrar ni ledamoten? -Ta inte i, Albertina. Advokaten blir bra.
Han är här!
-Han är här! -Han är här!
Just det. På plats nu.
Dörren.
-Marianna väntar i matsalen. -Ja.
-Fort. Rak i ryggen! -Ja!
-Teresa, vid min sida. -Alltid.
Allt kommer att gå bra.
Herr premiärminister, vilken ära.
Äran är min, herr advokat.
Det här är min hustru, Teresa.
Herr premiärminister.
Den här vägen, tack.
-Min dotter, Marianna. -Angenämt, herr premiärminister.
God afton.
Varsågod och sitt.
Det doftar gott. Vad är det?
Jag tog mig friheten att göra chocolat chaud.
Vill ni att jag ska dö av gallsten?
Galamiddagen börjar om en timme.
Så sant. Då tar vi något lättare.
-Vi dricker te. -Ett ögonblick.
Ursäkta, jag behöver tala med senatorn.
Jag beklagar. Vi har stränga order från åklagaren.
Jacopo, säg något, är du snäll.
Vad kan jag säga? Jag läser.
Jag har aldrig läst kvitton för en statskupp tidigare.
-Inte jag heller. -Då så. De har planerat kuppen i tre år.
De har lagt en förmögenhet på hotell, lyxrestauranger och en droska.
Två arabiska fullblod! Vem vet vad de haft dem till.
Här finns allt!
Ett Schwarzenberg-ur och några mycket dyra viner.
-Svindlande summor. -Va?
-Otroliga viner! -Nej, före det.
Ett Schwarzenberg-ur. Ett dyrt och exklusivt golvur.
-Det finns högst tio i Italien. -Nej, bara åtta.
Åtta, tio, strunt samma. Vad vet du om det?
Ett golvur från Schwarzenberg-fabriken.
Lidia?
Senator Cravero gav mig det som tack.
Din vilja att bekämpa diskrimineringen av kvinnor är inspirerande.
Min make är uppriktig.
De som älskar utveckling och frihet skulle rösta för er.
Så vi frågade oss själva: "Vem står Lidia Poët närmast?"
-Äntligen över. -Över, advokaten? Det har bara börjat.
Attila Brusaferro och er make träffades två dagar före mordet.
Jag hör att ni undersöker mordet på journalisten.
Sluta leta efter dem, annars dödar de er också.
Den jäkeln gav Enrico en Schwarzenberg.
Han samarbetar med Juvara.
Vi måste springa. Spring.
-Spring som fan! -Jag kommer!
Jag hoppades få träffa er syster.
Vårt senaste möte var väldigt stimulerande.
Min syster kände inte till ert besök.
Hon är på en kortare semester.
Hon älskar långa promenader.
Val Germanasca, Val Chisone…
Visste ni att Poët är ett av de äldsta efternamnen i Piemonte?
Det borde uttalas "Poèt", men…
-Enrico! -Albertina!
-Nu kommer hon. -Albertina!
-Det där är min syster. -Var hon inte i Val Chisone?
-Nej. -Alltid i rättan tid.
-Hon är… -Enrico, gudskelov!
-Alla måste ut! -Lidia!
-Hälsa på… -Ni är i fara!
Vår premiärminister.
Vi hinner inte, premiärministern. Någon vill döda er.
Uret kan explodera när som helst.
Vad säger du? Uret var en gåva från senator Cravero.
-Precis! -Han ingår i en konspiration.
-Hjälp mig. -Jag ber om ursäkt för deras beteende.
Min syster har varit under stor press…
-Kom. -Vad gör ni? Låt uret vara!
Undan! Släpp! Akta dig!
-Var inte så besvärlig! -Jag beklagar.
-Lita på oss! -Låt mitt ur vara!
-Enrico! -Släpp det!
-Släpp nu! -Lita på oss.
-Nu! Ett, två, tre! -Släpp. Jag är så ledsen.
Vi har i alla fall konstaterat att det inte fanns någon bomb,
och att senator Cravero har blivit orättvist förtalad…
-Poët! -Klarade ni er?
Är du från vettet?
-Pappa? -Jag mår bra.
-Mamma? -Frun.
Sa du något?
Gick det bra?
-Ja, och du? -Bra.
Jag har visst fröken att tacka för att jag lever.
Det har vi alla.
Ni förstår säkert att allmänheten skulle bli chockerad
om de fick veta att man hade försökt mörda mig.
Jag ber er lova mig er fullkomliga diskretion.
Naturligtvis. Och…
…vad händer med senator Cravero?
Vi kommer på ett sätt att straffa honom utan att vålla skandal.
Herr advokat, om det inte är för mycket besvär
önskar jag lite av er utlovade chocolat chaud.
Givetvis.
Chocolat chaud.
Pour tout le monde.
Ja.
Ni kommer att läsa i tidningarna, på sidan fyra eller fem,
att senator Cravero var inblandad i en smärre korruptionsskandal
tillsammans med herr Juvara och kollegor från andra politiska partier.
Ni kommer även att läsa att Cravero avgick frivilligt.
Och i samma stund som ni läser det, kommer ni att glömma det.
Bara i vår tidning får ni läsa
den oförvanskade sanningen på förstasidan.
Cravero, på initiativ från Turins bank,
ingick i en konspiration mot premiärminister Agostino Depretis.
Konspirationen kunde stoppas
tack vare vår vän Attila Brusaferros enträgenhet,
åklagare Pierluigi Fourneaus hederlighet
och framför allt advokat Lidia Poëts intelligens.
En person vi hoppas
snart blir en förebild att följa
snarare än en avvikelse att bekämpas.
Herr Barberis, jag beklagar.
Jag har fått order om att konfiskera allt tryckmaterial.
Jag beklagar.
Ja.
Jag kunde ha dödat honom själv.
Innan de grep honom.
Skämta inte ens om det, Anna.
Försök att tänka på framtiden.
Skulle jag ha en framtid?
Det tror jag.
Faktum är,
och jag menar det verkligen,
att det vore en stor ära för mig om ni blev min rådgivare i parlamentet.
Varför skrattar ni?
Ber ni mig av alla människor?
När jag nästan sprängde er i luften?
Vad säger ni? Det var inte ert fel.
Tvärtom var ni den första som trodde på mig
och fick mig att inse mina talanger.
Det glömmer jag inte.
Utan er vägledning skulle jag vara vilsen.
Vi har fått en stor möjlighet
att förändra en orättvis lag och föra landet framåt.
Att inte göra det skulle vara ett ännu värre brott än det vi hindrade.
Nu blev du inte ens känslosam.
Är det ett ja?
För stunden kan vi kalla…
…det ett tack.
Och…
Jag lovar att överväga det.
Mycket noga.
Då har du bestämt dig.
Följer du med Enrico till Rom?
Jag funderade på det.
-Men vi har en advokatfirma att driva här… -Så klart.
Är det enda skälet?
Vill du höra att det är för din skull?
-För min skull? -Ja.
Tja…
Det skulle jag vilja, ja.
Jag skulle verkligen sakna din schnauzermustasch.
Tack.
För vad?
Tack.
Vart ska du?
Om jag får fråga, herr åklagare,
vad fick er att ändra er?
Det äldsta svaret i världen, doktorn.
En kvinna.
Känner den här kvinnan till operationen?
Vår vänskap är viktig, men jag vill inte att det här också ska tynga henne.
Ursäkta.
Jacopo!
Lidia?
Konduktören sa att jag har fem minuter på mig.
-Vad har hänt? -Inget. Vi måste prata.
Vad är det?
Jag vet att du har en tidning och ett nytt liv som väntar på dig,
och jag gläds för din skull.
Jag blir rörd när jag tänker på hur långt du har kommit sen vi möttes.
Och…
Jag gläds för din skull också, men jag förstår…
Nej, det är inte poängen.
Jag fick dig kanske att tro
att jag inte bryr mig om att du ger dig av.
Men det är inte sant, tvärtom…
Lidia…
Vad vill du?
Jag saknar dig.
När vi inte är tillsammans saknar jag dig.
Men när vi är tillsammans… Jag vet inte varför.
Då känner jag mig otillräcklig och stöter bort dig,
och sen saknar jag dig igen. Det blir en ständig ond cirkel.
Det gör inget. Jag förstår.
Men avsked gör mig deprimerad.
Så, oavsett hur smärtsamt det här är.
Snälla,
stig av tåget.
Stig av.
Det gör förbaskat ont.
Jag vet, för mig också.
-Hej då. -Hej då.
-Hej då! Trevlig resa! -Hej då. Tack detsamma.
Kom snart tillbaka!
Trevlig resa!
Undertexter: Jessika Johansson