NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
«Коли танок
Закінчать вже, саму
За ніжну ручку я її візьму
І щастя неземне тоді відчую
Чи ж я коли любив? Чи ще люблю я?
О ні! Зрікайтеся, брехливі очі!
Не знали ви краси
До цеї ночі!»
Саме тому «Ромео й Джульєтта» — це найромантичніша
й найтрагічніша історія кохання всіх часів.
Питання?
-Так, Сінді? -Може, погодуємо змію?
Гаразд.
А потім почитаємо, добре?
Мерщій!
Життя — це перегони.
І як їм «Ромео й Джульєтта»?
Виявляється, Шекспір і близько не стояв зі змією.
Розширювати світогляд — це добре,
але якщо немає зайчика-побігайчика, то їм не цікаво.
Діти запитали мене про відпустку,
і не могла розповідати про Верону, не згадавши про Ромео й Джульєтту.
Ти піци не замовиш без згадки про Ромео й Джульєтту.
Що сказати? Я фанат.
Ага, як Кеті Бейтс у фільмі «Мізері».
До речі про поїздку,
у мене є… невеличке прохання.
-Я не візьму Беатріс. -Не треба її забирати.
Добре. Бо змії це не моє.
Просто будеш годувати.
-Годувати? -Ага.
Годувати чим?
Мишкою.
-Я пас. -Вона заморожена.
-Що це змінює? -Лише один тиждень.
-Не знаю. -Так, а взагалі-то…
Може, краще взяти, адже вона впала в депресію…
Гаразд, домовились.
-Ти боржниця. -З мене манікюр.
-Корейський салон? -Авжеж.
Я тільки тому погоджуюся, бо ти нарешті їдеш у Верону.
Ти роками планувала цю подорож.
Я така рада, що чекала. Тепер є кому скласти мені компанію.
Може, Брендон освідчиться?
Ти думаєш?
Так. Він знає, що для тебе означає ця поїздка.
Що може бути краще за Місто кохання?
Останнім часом він дивно поводиться.
Усе, як у Шекспіра:
«Раз кохаєш мене, палець мій ти перснем покрий».
Ні, думаю, це щось із народного.
З весільного.
Тоді я подумала,
нащо мені відгуки про ресторани із сайту «TripAdvisor»?
Тож написала Сільвіо…
Що за Сільвіо?
-Хазяїн будинку з порталу «House 'n Host». -Ясно.
Він дав мені список маловідомих місць, про які знають лише місцеві.
І ми зможемо відчути справжній італійський дух,
а не марнувати час на якусь банальщину.
-Круто. -Там проводиться великий фестиваль вина.
Усі ресторани швидко бронюються.
Я завбачливо замовила столик на обід і вечерю
протягом усіх днів у Вероні.
-Що? Ти оформила 14 бронювань? -Ага.
А що?
-Треба було ще сніданок? -Я…
Бо я думала, що ми снідатимемо на віллі,
щоб не гаяти часу в ресторані й не пропускати тури.
Які тури?
Усі!
Гаразд.
-Сторінки… ламіновані. -Ага.
Тож я вирішила, що ми почнемо з Дому Джульєтти
з 10:00 до 12:30,
а потім о 12:45 нас чекатиме екскурсія в Клубі Джульєтти,
де ми зможемо, тільки уяви…
Ану-но?
Дивитися, як секретарки відповідають
на любовні листи для «любої Джульєтти».
Це кругова діаграма?
Так, не хотіла робити стовпчикову.
А ми не можемо… просто імпровізувати?
СПОНТАННІСТЬ — 7 %
-Чудово. -І не хвилюйся. Це лише для Верони.
У Бардоліно буде окремий маршрут для дегустування вин.
Джулі…
Напевно, замість оренди авто
краще буде пересуватися на поїзді.
-Нічого не буде. -Буде.
Страйк на залізниці завершився. Я замовила два проїзних,
щоб ми могли їздити весь тиждень!
Ні, нічого не буде!
Джулі,
ти чудова.
Неймовірно чудова, і час, який ми провели разом,
насправді був
таким…
-Чудовим? -Точно.
Але… мені потрібно трохи часу, щоб подумати,
бо все сталося так швидко.
-Ми разом чотири роки. -Ого.
Так довго?
Привіт. Як справи?
Вітаю в «La Sorte».
Мене звати Блейк. Я ваш офіціант.
Бачу, ви вже замовили напої. Розповісти вам про фірмові страви?
Він мене кидає.
Принесу хліба.
А як же Верона?
Тобі варто з'їздити.
Ти завжди мріяла про цю подорож.
Може, як повернешся, побачимо, на якому ми етапі.
Я вже знаю, на якому я етапі, тож…
ВІЛЛА «РОМАНТИКА». З ВИГЛЯДОМ НА БАЛКОН ДЖУЛЬЄТТИ!
СІЛЬВІО Д'АНДЖЕЛО
-Привіт. -Привіт, Джулс.
Як справи?
Як і минулого разу, коли ти дзвонив
п'ять хвилин тому.
Я хвилююся за тебе.
Немає гіршого, як розбите серце.
Ага.
Наскільки все погано?
За шкалою від одиниці до Адель.
Я впораюся. Справді.
-Можеш дзвонити коли завгодно. -Гаразд.
Люблю тебе.
Я тебе більше.
Бувай.
Брендон її кинув. З тебе п'ять баксів.
ПЕРЕКЛАДАЧ. L'AMORE TROVA UNA VIA
КОХАННЯ ЗНАЙДЕ ШЛЯХ
ПІДТВЕРДЖЕНО!
Вітаємо в Міжнародному аеропорту Міннеаполісу.
Важливе нагадування з безпеки…
ВЕРОНА — ЗАТРИМУЄТЬСЯ
Нічого.
Увага! Авіакомпанія «Амор Ейрлайнз» проводить посадку на рейс 816 до Верони.
Це ми!
ПОДОРОЖ ДЖУЛІ!
Вибачте.
Схоже, тільки ми з вами.
ІТАЛІЯ ДЛЯ ЗАКОХАНИХ
Таксі.
Таксі! Агов!
Таксі!
Синьйорино.
Ви Uber?
Я Уберто.
Майже те саме.
-Уперше в Італії, красуне? -Ага.
Сподіваюся, відпустка не завершиться аеропортом.
Звідки ви, синьйорино?
-Міннеаполіс. -Мінінеаполь.
Ні, Міннеаполіс.
Так. Мінінеаполь.
-Мінінаполі, так? -Гаразд, так.
Так, добре. Мінінеаполь.
Уберто!
Машина!
Кермуй!
Спробуєш канолі, красуне?
-Ти б не міг дивитися на дорогу? -Це приготувала моя матуся.
Уберто!
Це рецепт моєї матусі. Найкращі канолі в усьому Венето.
Секрет у рикоті.
Дякую.
Чао, красуне.
ВАШЕ БРОНЮВАННЯ
Авжеж.
Перепрошую.
Ой, перепрошую.
Тихо-тихо. Хто в нас гарне кошеня?
-Чорт забирай! -Хто ви?
-Хто я? -Що ви тут робите?
Вибачте, ви божевільна? Ви щойно зайшли сюди.
Заждіть. Господи, що…
Ні. Я орендувала цю віллу на тиждень.
Дивіться, зараз доведу. Бачите?
Джулі Гаттон, «House 'n Host».
Код підтвердження: HZ4RB6.
Вілла «Романтика».
З 9 по 16 квітня.
Радий знайомству. Чарлі Флетчер.
«Vacay-n-Stay».
Код підтвердження: 214TRSP.
Вілла «Романтика».
З 8 по 15 квітня.
Очевидно, що з вашим бронюванням сталася помилка.
І мені дуже шкода.
Я щойно прилетіла з Міннеаполісу.
У мене був дуже важкий день,
тож якби ви могли звільнити віллу,
доки ми все не владнаємо, було б чудово.
Добре. Так, звісно.
Дайте мені пару хвилин.
Я зберу речі й піду на всі чотири сторони.
Дякую.
Схоже, в Індіанаполісі не чули про сарказм.
Міннеаполіс.
Одне й те саме.
Зараз я зателефоную Сільвіо й усе владнаю.
Поясню, яку жахливу помилку ви зробили.
Чекайте. Чому ви впевнені, що я зробив помилку?
Ну не я ж.
-Звідки ви знаєте? -Я не роблю помилок.
Я не кажу, що я ідеальна. Просто я дуже… уважна.
А ви така кумедна.
Не я ж у трусах, залитих «К'янті».
Це було «Бароло».
Шикарне вино.
Бонджорно! Я Сільвіо Д'Анджело.
Залиште повідомлення, і я відразу вам передзвоню.
Чао.
Вітаю, Сільвіо. Це Джулі Гаттон.
Я забронювала вашу віллу на тиждень,
але тут огидний, хоч і стрункий чоловік, Чарлі Флетчер,
стверджує, що начебто орендував житло
на той самий період.
Якби ви передзвонили, як прослухаєте повідомлення,
було б… чудово.
Владнали?
Залишила повідомлення, і він передзвонить із хвилини на хвилину.
Що?
Ви вперше в Італії, так?
Так. І що?
А те, що італійці роблять усе у власному темпі.
Добре, якщо він з'явиться до кінця тижня.
Я орендую в нього цю віллу останніх шість років, але ніколи
його не бачив.
На вашому місці я б сів на наступний літак до Мічигану.
-Міннесоти. -Знову-таки, одне й те саме.
А тоді переплануєте на інший час.
Перепланую?
Я все життя чекала на цю поїздку.
Десь поблизу має бути готель.
-Готелі зайняті для «Вініталі». -«Вініталі».
-Найбільша виставка вин в Європі. -Так.
І якщо ти не забронював готель за рік наперед,
то опиняєшся, як кажуть італійці, у «nella merda», що означає…
Я знаю, що означає «merda».
-Добре. -Дякую.
Невже вам важко проявити хоч краплю співчуття?
Проявляв минулого тижня.
Це було щось. Шкода, що ви пропустили.
Мені треба поспати, гаразд?
Я мушу поспати.
Я на ногах уже 22 години…
Чудова історія. Не дочекаюся кінцівки.
-У мене справи. -Можна переночувати?
Будь ласка. Лише до ранку, поки не розберемося із Сільвіо.
Мені нікуди йти. Буквально, нікуди йти.
Будь ласка.
-Гаразд. -Дякую.
Але лише тому, що у вас жалюгідний вигляд.
До речі, де ви взяли цю жахливо відстійну кофту?
-Магазин сувенірів. -Ясно.
Гаразд. Де спальня?
На віллі лише одна спальня.
Ви спатимете
на дивані.
Вітаю на віллі «Романтика».
Чао.
Бонджорно, Сільвіо!
Як справи?
Бонджорно!
Привіт, Джованні!
Бонджорно!
Я Сільвіо Д'Анджело з «House 'n Host».
Я приніс багато подарунків з місцевого ринку.
Парміджано,
прошуто.
Оливкова олія.
Чарлі!
-Бонджорно, Сільвіо. -Бонджорно, Чарлі.
Ти ж казав, ви ніколи не бачились.
Що ж, я збрехав. Просто хотів тебе спекатися.
Сільвіо заходить постійно.
Сеньйоро, чому ви на підлозі?
Будь ласка.
Дякую.
Сеньйоро Гаттон, я неймовірно радий вітати вас у Вероні,
Місті кохання.
-Так. -Боюся, ти лише марнуєш час.
Вона лід.
-Ні. -Так.
Як морозиво.
Я не як морозиво.
Це все через подвійне бронювання,
з яким Сільвіо зараз владнає.
Авжеж.
Поясніть, будь ласка,
містеру Флетчеру, що я орендувала віллу на тиждень.
-Залюбки. -Дякую.
Сеньйоре Флетчере,
сеньйора Гаттон орендувала віллу на тиждень.
Так. Поясніть, будь ласка, міс Гаттон,
що я орендував віллу «Романтика» до п'ятниці.
-Звісно. -Дякую.
Сеньйоро Гаттон,
боюся, що сеньйор Флетчер теж орендував віллу…
Ні.
Що сталось?
Ми наплутали.
Моя дружина Софія займається списком з «House 'n Host».
Вона не помиляється.
Жодного разу. Ніколи.
-Але моя дівчина… -Господи.
Вона реєструє гостей на віллу від «Vacay-n-Stay».
Вона не настільки розумна.
Розумієте? Це плутанина.
Це плутанина?
Прикро, що ваші дружина й дівчина не взаємодіють між собою.
Так. Але питання в тому, що нам робити?
Може,
ви поживете разом.
Хоч у чомусь ми солідарні.
-Ні. -Я дам вам знижку.
Я не хочу знижки.
Я хочу віллу.
Без сторонніх.
А тим паче без снігової людини.
-Слушно каже. -Дякую.
Віддай їй. Бо так і не виросте.
Це жах.
Чи, може, доля?
Як я пишу в оголошенні:
«L'amore trova una via».
Кохання знайде шлях.
Майже як у фільмі «Парк юрського періоду».
Ти вкрав цю фразу з фільму?
Ні.
Невже ви нічого не можете зробити?
Повірте мені, сеньйоро Гаттон.
У Вероні все робиться на краще.
Авжеж. Запитай Ромео й Джульєтту.
Не забудьте поставити мені п'ять зірок на «House 'n Host».
П'ять.
Гарно відпочити. Чао.
П'ять зірок?
Ну, він приніс чудове прошуто.
Трясця.
Слухай, перш ніж ти почнеш, хочу тебе попередити.
Я британець.
Мені не властивий відкритий прояв емоцій.
-Гаразд. -Тож я дам тобі пораду.
Добре.
Тримай усе в собі.
Усі почуття.
Сховай їх у скриню.
-Угу. -До самого дна.
-І викидай.
Ні.
Вибач.
-Нічого не розберу. -Вибач.
Ніякова ситуація для нас обох.
Це лише все ускладнює…
-Мені дуже прикро. -Тепер це писк.
Не писк.
Різкий писк.
-Не писк. -Гаразд.
Добре. Послухай мене.
Ми… можемо
пож…
пожити разом.
-Справді? -Так, справді.
Дивись, просто… Ось.
Витри носа, бо вимастиш усю кофту з аеропорту.
Усе одно я весь час буду на «Вініталі».
Якщо пощастить, нам навіть не доведеться бачитись.
Гаразд, як ми ділитимемо площу?
Навпіл.
Ти залишайся на своєму боці вілли,
а я на своєму.
Гаразд.
Чарлі.
Так?
Дякую.
Так, проїхали.
Тільки не забувай двічі змивати туалет.
Вілла із XVI сторіччя. Либонь, сантехніка теж.
ДЕНЬ 1 ДІМ ДЖУЛЬЄТТИ, 10:00
Халепа.
Вибачте.
ЕКСКУРСІЯ ВЕРОНОЮ, 11:30
Трясця!
Перепрошую!
Агов! Привіт! Чао!
Стійте!
Стопо!
Ні.
Гаразд!
Я зрозуміла!
ПОДОРОЖ ДЖУЛІ!
-Привіт. -Привіт.
Не працює.
Тут немає кондиціонера?
Ні, тільки вентилятор.
Добре.
А, ну він теж не працює.
Авжеж.
Щось не так?
Ні, усе добре.
Хлопець дзвонить?
У мене немає хлопця.
Ясно?
Він порвав з тобою перед поїздкою до Верони?
Ні, це…
навіть близько не так.
Хочеш пораду?
Ні, але ти все одно не послухаєш.
Чоловіки хочуть те, чого не мають.
Блокуй його дзвінки, видаляй повідомлення.
Він побачить, що тобі байдуже,
і сам прибіжить.
Запиши в щоденник.
Це журнал, і мені байдуже.
Усе скінчено.
Хоча це взагалі не твоя справа.
Добре. Бо повертатися до колишнього —
це як прийняти душ і вдягти брудну білизну.
Огидно.
Правда буває огидною.
ВИДАЛИТИ
Якщо ти такий знавець стосунків, чому ти один у Місті кохання?
Я ж казав. Я працюю.
Маю доповісти босу в Лондоні,
на які вина нам слід отримати ексклюзивні права в Британії.
Ти заробляєш тим, що п'єш вино?
Ні. Ну, так. Це частина моєї роботи.
Але повір, вино — це бізнес.
Якщо виберу не те вино, це дорого обійдеться моїй компанії.
Що скажеш про це?
Насичене.
Таніди незрілі.
Відчувається надмірна кислотність,
слід витримати кілька років.
Тож воно погане, так?
Ні, воно чудове.
Не розумію.
Ну… дивись.
Ця виноробня — невеликий виноградник на пагорбах Вальполічелли.
На межі банкрутства.
Агресивний підхід
дозволить закупити вино за оптовими цінами,
перш ніж конкурент надасть пропозицію.
Як я казав, це бізнес.
Але ти говориш про вино. Де пристрасть?
Пристрасть переоцінюють.
Як Ромео й Джульєтту.
Гадаю, ти не був на екскурсії?
У Домі Джульєтти?
-Так. -Ні.
Тобто ти орендував цю віллу шість років поспіль
і ніколи не ходив на площу?
Ні.
Гаразд. Де мої валізи?
Їх мали б сьогодні доставити.
Набридла «Італія для закоханих»?
Може, варто поїхати в аеропорт
і купити футболку із зображенням вежі в Піці?
-Що? -Нічого.
Ні, давай. Викладай.
БЕЗМЕЖНІ МАКАРОННОСТІ
Це був невдалий жарт.
Дарма. Мені жарко.
Тут наче в духовці.
-Що ти робиш? -Хочу свіжого повітря.
-Не відкривай! -Чому?
Вижени їх!
Агов.
Киш!
Геть!
Киш. Ходімо.
Нумо. Киш.
Ось так. Киш.
Ось так.
Гаразд.
Усе.
Ой.
Господи.
Вибач. Я не знала про алергію.
Тепер знаєш.
На тій площі коти повсюди.
Кляті місцеві мешканці дозволяють їм усе, як коровам у Делі.
Мені справді шкода. Я не…
Слухай, просто тримайся на своїй стороні вілли
й не відкривай вікна.
І більше нічого треба.
І не плутайся під ногами, щоб часом не наступив.
Що?
Спільно мешкаєте?
Так. Ну, не в прямому розумінні.
Я сплю на дивані.
Він удвічі більший за мене.
Займає пів кімнати.
Який він?
Кого хвилює, який він?
Мене хвилює.
Я кидаю мишку-шкряботушку слизькому монстру.
Хотів би відволіктись.
Кругообіг життя.
Тор.
Вибач. Що-що?
Так, він схожий… на Тора.
Справжній бог грому?
Я б не дуже розчаровувався.
Усе не так, як здається.
Хтозна.
Ви в Місті кохання. Можете повторити долю Ромео й Джульєтти.
Разом померти від самогубства?
Цим завершилось?
Я ще не зустрічала настільки саркастичної і дріб'язкової людини.
Радіє, коли мені погано.
Ненавидить мене без причини.
То створи.
-Що? -Створи причину.
Як ми завжди вчимо учнів?
Будьте чемними й завжди діліться.
А якщо ні, що ми робимо?
Я маю його відсторонити?
Ти маєш відправити його додому.
І як це зробити?
Без образ, Джулс,
але віднаджувати чоловіків — це твоє.
-Я образилась. -Ти їх наче відлякуєш.
У поході можеш бути свічкою із цитронелою.
-Хлопці не підійдуть. -Я зрозуміла.
Як? Як мені це зробити?
В усіх є свої слабкості.
Ахіллесова п'ята.
У мене — чорні лампи.
Треба лише знайти в нього.
Я його майже не знаю. Звідки мені…
Що таке?
-Нічого. -Джулс.
Я не можу.
Можеш. Геть цю міннесотську вихованість.
Як казала Мішель Обама:
«Упав низько — закопають».
-Вона так не казала. -Дивись.
Відколи я тебе знаю,
чоловіки розбивають тобі серце й крають душу.
Час показати цим Брендонам
і цим Чарлі хто в домі господар.
Твоя правда.
Чарлі Флетчере,
тобі кінець.
Вона мені подобається. Не відпускай її.
Бонджорно.
Бонджорно. Чого бажаєте?
-Ці. -Так.
Ага.
-Два євро. -Ще трохи.
-Чотири євро. -Ще трохи.
-Шість… -Я заберу весь кошик.
Ось так.
Супер.
Щиро дякую.
Смачного!
Бонджорно, Чарлі.
Бонджорно.
Ти
сердишся?
Ні.
Я думаю.
Ти гадала, що я звільню свою віллу через пару котів, еге ж?
Це моя вілла.
І якщо чесно, то було десь 20 котів.
Десь так.
Як ти заманила стільки котів у мою спальню?
Зелені оливки.
-Що? -Загугли.
«Коти обожнюють зелені оливки,
бо в них містяться ізопреноїди,
які за хімічним складом схожі з котячою м'ятою».
Ага.
У бабусі було троє котів і оливкове дерево.
Я з дитинства знаю, як коти божеволіють від оливок.
Я вражений.
Тобто ти їдеш?
О, Джулі.
Джулі.
Боюся, ти почала війну, яку тобі не виграти.
Плямку пропустив.
Може, варто подивитись.
Дуже добре.
Що це?
Перед війною римляни виголошували тост на честь ворогів.
Зневага до супротивника вважалася поганою прикметою.
Гаразд.
In bocca al lupo.
Що це означає?
Так італійці бажають удачі.
Але буквальний переклад:
«у вовчу пащу».
Гарного дня.
Дякую.
Обов'язково.
Я б не був такий упевнений.
Це для Джулі Гаттон?
Так. Гаттон.
Вибачте, але міс Гаттон уже поїхала.
Так. Назад до Америки.
Ні. Вона дала цю адресу.
Бачите? Її підпис.
-Так, її. -Ага.
Бідолашна. У неї був нервовий зрив.
Так. Її забрали до психлікарні.
Божевільня?
Саме так.
Божевільня.
Тож одяг Джулі не знадобиться,
бо відтепер вона носитиме лише комбінезони
й взуття без шнурівок.
Матінко моя.
Але вона просила пожертвувати все, що залишила,
у дитячий благодійний фонд.
Що ж.
Дякую.
Божевільня?
Заждіть, що?
Ви віддали мій одяг сиротам?
Так, синьйоро.
Я справді така мала?
Я не розумію.
Нащо було віддавати мої речі?
Нам сказали, що ви в божевільні.
-У божевільні? -Так.
-Ясно. -Ваш сусід сказав.
О так, справді?
Сказав, що ви просили віддати одяг у сиротинець.
І висловився дуже чітко.
Дякую.
Прошу.
Гаразд, Чарлі.
Хочеш божевілля?
Я покажу тобі божевілля.
Що таке?
Розумниця.
Джулі!
Раз плюнути.
О ні!
Господи! Усе пішло геть не так!
Господи!
Нічого не вийшло!
Господи!
Джулі!
Ну ж бо!
-Агов! -Поглянь на нього.
Ні!
Вітаю, поліція.
Вітаю.
Англійською?
-Так. -Ні!
Хочу повідомити про вторгнення.
Стій!
Не рухайся!
Не стріляйте!
Я британець!
Британець?
Агов, Флетчере.
Дякую.
Прошу.
Бувай, британцю.
Цей божевільний?
Він більше схожий на містера Біна.
-«Я британець». -«Я британець». Чао, британцю.
Чао. Добраніч.
ДАЛІДА ПІФ-ПАФ / ТИ — МІЙ БІЛЬ
Дурні коти!
Добрий вечір.
Відвали
від мене.
Щось не так, Чарлі?
Ну,
останні кілька годин я провів у в'язниці
із Сонним Джузеппе
й дідуганом, якого не можна назвати інакше, ніж Санта-Менсоном.
-Як тобі для початку? -О ні.
Що сталось?
Історія кумедна.
Здається, що хтось
змінив замки до нашої вілли.
А тоді,
коли я виліз на балкон,
хтось повідомив у поліцію про вторгнення.
Це жахливо.
Правда ж?
Просто жахливо.
Сьогодні вранці Сільвіо змінив замок.
Либонь, заклинило абощо.
Так.
Абощо.
Він мені все розповів.
Коли віддавав мій новий ключ від вілли.
Схоже, останнім часом у тебе одна неприємність за іншою.
Я б не образилася, якби ти виїхав з вілли.
Джулі.
Ти все перестаєш мене дивувати.
Ти справді думала,
що я покину свою віллу
через алергію на котів і дещицю часу за ґратами?
Типу того.
Мене вистачить на тиждень.
А тебе?
Солодких снів.
Дурні коти.
-Любий! -Що?
Господи, це вона! Джулі!
Ми знайомі?
Кохання ще прийде.
-Так. Ти надто хороша для нього. -Що?
Ні.
ДЖУЛІ
ЛЮБИЙ ЩОДЕННИКУ
ДАВАЙ, ДЖУЛІ!
БРЕНДОН — МУДАК
ДЖУЛІ, КИДАЙ БРЕНДОНА! ФУ!
Як ти міг?
Вибач, але я попереджав.
До того ж чіпляти листи на стіну Джульєтти — це на щастя.
Любовні листи.
Не мій щоденник.
Я знав, це щоденник.
Це було низько.
Навіть для тебе.
Так.
Я знаю.
Вибач.
До чого хилиш?
Ні до чого.
Я більше так не можу.
Ця наша маленька війна. Вона…
Виснажує?
Так. Надзвичайно.
То ти здаєшся?
Ні.
Оголошую перемир'я.
Чому ти змінив думку?
Очевидно,
одному з наших потенційних клієнтів нашептали, що мене вчора заарештували,
і, як не дивно,
виявилося, що люди неохоче ведуть бізнес зі злочинцями.
-О ні. -Ага.
Звісно, офіс у Лондоні зараз не дуже задоволений мною.
І якщо я не укладу угоду з Карло Карузо,
мене… найімовірніше, звільнять.
Чарлі, мені дуже шкода.
Так.
Ось.
Зазвичай, у разі стресу
я тягаю залізо, щоб випустити пару.
-Бачу, це часто буває. -Ти й гадки не маєш.
Коли тягати залізо нема змоги, я готую.
Пахне неймовірно.
Я готую страву, якою славиться Верона.
Пастисада-де-каваль.
Як на мене, якщо ти справді хочеш зануритися в місцеву культуру,
їж місцеві страви.
Завжди казала це…
Теж так кажу.
Приєднаєшся?
Слухай, таку страву готують, щоб розділити її з друзями й рідними.
А не для себе.
Ми тепер друзі?
Майже друзі.
Як тобі для початку?
То приєднаєшся?
Спершу я в душ.
Чудово.
-Дякую. -Прошу.
-Як же смачно пахне. -Дякую.
Чекай.
Серйозно?
Довіряй, але перевіряй.
«Ніколи не ставай на шляху в сицилійця, якщо життя на кону».
-Це… -«Принцеса-наречена».
-Точно. -Так. Зрозуміло.
Точно?
Класне?
Отрути нема.
І це добре.
Смачного!
-Чарлі, це неймовірно. -О, дякую.
Ти загубив свій талант.
-Справді? -Без сумніву.
Треба було йти в кулінарну школу.
Тільки за це можна отримати зірку Мішлен.
Як я казав,
пастисада-де-каваль — це страва, якою славиться Верона.
А із чого її готують?
Ну… назва говорить сама за себе.
Я не дуже сильна в італійській.
Шкода.
Як там казав класик?
«Скільки мов ти знаєш — стільки разів ти людина».
Чарлі.
Так, Джулі?
Що таке «пастисада-де-каваль»?
Конина.
Маринована у вині.
Розумієш, увесь секрет у вині.
Багато молодих кухарів для основи беруть «К'янті».
Але справжні кухарі
знають, що «Амароне делла Вальполічелла»
по-справжньому розкриває смак…
конини.
Ти підсунув мені конину?
«Коли ти в Римі…», так?
Це Верона!
Не ворушись.
Паста.
Ні.
Лише не пекоріно.
Ти чудовисько!
Ти мене посадила!
Ти віддав мій багаж!
Тільки не знову.
Що з вами не так?
Ми вшановуємо Ромео й Джульєтту.
Не Монтеккі й Капулетті.
-Так, сер. -Зрозуміло.
Якщо я ще раз когось із вас побачу, ви проведете ніч на моїй віллі.
І там без романтики.
Він про в'язницю.
Так, я знаю.
Зрозуміло?
Так, зрозуміло.
Зрозуміло.
Пастисада-де-каваль?
-Пастисада-де-каваль? -Так.
Браво.
Дякую.
Так.
Ні.
Точно ні.
Що ти робиш?
Шукаю ідеальне вино для вибачення.
Ось так.
Ось. Спробуй.
Із чим його поєднують?
З лабрадором?
Гаразд.
Дозволь мені пояснити дві речі
максимально чітко.
По-перше, пастисада-де-каваль
справді є класичною стравою, якою славиться Верона.
Чудово.
По-друге,
після маринування в «Амароне»
печериці на смак майже не можливо відрізнити від м'яса.
-М'ясо було з грибів? -Так.
Але хочу запевнити, що всі інші інгредієнти були за рецептом…
Ти сказав, що я з'їла конину.
Так.
-Тобі має бути соромно. -Так, я знаю.
Але не соромно?
Ніт.
Гаразд, хочеш вір, хочеш ні,
мені насправді дуже-дуже шкода.
І не лише через конину.
Чи щоденник.
Чи багаж.
А через те, що весь цей час я був повним і невиправним мудилом.
І хочу сказати, що зазвичай я не такий.
Хоча якщо бути геть чесним із собою,
здебільшого все ж я такий.
А це означає…
Що ти мудило.
-Так, я мудило. -Трохи.
-Хто міг би подумати? -Я.
Із чим поєднується це вино?
Це вино чудово поєднується
з більш вишуканим вином, яке ми вже випили.
Воно й не мусить бути добірним.
-Оптимальне. -Ага.
Мені вже подобається.
Надіюся, тобі не треба рано вставати.
Насправді я буду вільним до сьомої вечора.
Запросили на прийом у виноробню, про яку я розповідав.
Тож похмілля ще встигне вивітритись.
Чарлі.
Так?
Дякую.
Що не нагодував тебе кониною?
За це. І за те, що розділив зі мною віллу.
Думаю, у глибині душі ти порядний. Не хвилюйся, я нікому не скажу.
-Дякую. -Так.
А ще я думаю, ти прихований романтик.
Ну давай. Тобі видніше.
Чому це я романтик?
Гаразд.
Ти міг зупинитися де завгодно у Вероні.
Але щороку ти зупиняєшся тут,
на віллі «Романтика».
Так, я казав. Ближче до «Вініталі».
Не так і близько.
Я перевірила.
Тобі подобається стіна з листами й замками кохання.
І безнадійні романтики, що здійснюють паломництво
до балкона, з якого все почалось.
Ти ж знаєш, що балкон з'явився
лише в 1930-х роках, щоб приваблювати туристів?
А нога Шекспіра ніколи не ступала у Вероні.
Усе гаразд?
Так. Насправді гарні новини.
У дружини Девіна, одного з наших торгових представників, почалися пологи.
Тож його номер у «Due Torri» звільнився.
Ага.
А це означає, що сьогодні ти спатимеш у ліжку.
Ти впевнений?
Так, авжеж.
Це найкращий готель у місті.
І, наскільки я розумію, абсолютно без котів.
Що ж, війна на віллі скінчилась.
Джулі, ти справжня суперниця.
Дякую.
Знаєш що?
Я сумуватиму за віллою.
Це найвеселіша пригода у Вероні.
Чи деінде.
У мене теж.
Я завжди була дівчиною, що має план.
Але останні кілька днів він розчинився як дим, і я нічого не контролювала.
Насправді це було…
Неймовірно?
Ага.
Хіба ж не дивно?
Тоді, думаю, твої дивацтва збігаються з моїми.
Знаєш, Чарлі,
у тебе є недоліки.
Авжеж.
Але
водночас ти класний.
То я… недокласний?
Ага, в яблучко.
-Так? -Недокласний.
Ну, ти теж.
За недокласних.
Імпорт вина.
Напевно, весела в тебе робота.
Так, щось у цьому є.
Хоча більшу частину дня я проводжу за телефоном
у маленькій кабінці два на два метри,
яку я називаю тренувальною домовиною.
Насправді це неймовірно нудна робота.
Але вона дозволяє мені куштувати найкращі вина у світі,
тож… у цьому її плюс.
Що б ти зробив?
Ти про що?
Що б ти зробив, Чарлі?
Якби твоя воля.
Гаразд.
Я б купив виноградник.
Десь у Тоскані.
Нічого особливого.
Маленький виноградник.
Ясно.
Але так, він був ми моїм.
То чому б тобі не купити?
О, ні.
Зараз це погана інвестиція.
А я дуже не люблю ризикувати.
А ти?
Що б ти зробила?
Ти про що? Я вже роблю.
Ти мрієш бути вчителькою англійської?
Уяви.
Я люблю вчити дітей.
Люблю стежити за їхніми обличчями,
коли вони дізнаються щось нове.
Мені подобається, як вони сяють, коли знаходять цікаву історію.
Отже, так.
Я люблю свою роботу.
Ти буквально викидаєш гроші.
Ти ж це знаєш?
Можливо.
А, можливо, ні.
Що ти загадала?
-Не можна розказувати. -Годі тобі.
Гаразд.
Але якщо ми спершу щось зробимо.
Що саме?
Це сюрприз.
-Щось мені не подобається. -Довірся мені.
Не підганяй мене.
Ну ж бо.
Тут ціла армія мікробів.
Та давай уже.
Слухай, це надто гидко.
Це традиція.
Тримаєш її за груди й загадуєш бажання про кохання.
І якщо ти справжній романтик, дух Джульєтти його виконає.
-Їй було 13 років. -Ти можеш без цих дивацтв?
Але це і є дивацтво.
Просто зроби.
Гаразд.
-Вибач. -Це дивацтво.
О, холодна.
А тепер твоя черга.
-Я не робитиму це сам. -Так, гаразд.
Ти маєш загадати бажання.
Добре.
Так.
Загадав.
Я теж.
То що…
переїжджаєш у готель?
Я спізнився
і трохи п'яний.
Зажди.
Я ляжу на дивані, якщо можна.
Так буде правильно.
Добраніч, Чарлі.
Добраніч,
Джульєтто.
Доброго ранку.
Трясця. Нащо так кричати?
Ось.
Випий капучино.
Стане краще.
Дякую.
Чорт забирай.
Що ти наробила?
Ходімо.
У нас є плани.
Що ти маєш на увазі?
-Які плани? -Твій перший день у Вероні.
Як це зрозуміти?
Ти був тут шість разів і ніколи не бачив міста.
Потрібна екскурсія.
А я… буду твоєю екскурсоводкою.
Гаразд.
А як же «Вініталі»?
Ти сказав, що будеш вільним до вечірнього прийому в Бардоліно,
що на березі озера Гарда, яке ми обов'язково відвідаємо,
і будемо там рівно о 19:00.
Ми?
Я не проґавлю шансу побачити виноградник.
Гаразд, авжеж.
Пройдімся містом.
Можна я в душ?
-Непогана ідея. -Гаразд.
Що це? Каторжна праця по-італійськи?
Це секретарки Джульєтти.
Вони отримують понад 15 000 любовних листів щороку.
Кожен з них адресований «любій Джульєтті».
І вони на всі відповідають.
Не розумію.
Навіщо комусь цілісінькими днями писати листи
від імені вигаданої дівчини, яка померла 700 років тому?
Бо… кохання, так?
Ти не безнадійний, Флетчере.
То в тебе п'ятеро братів?
Ого.
А ти росла єдиною дитиною.
Як це було?
Мої батьки були дуже пристрасними людьми.
Божеволіли одне від одного.
Тож це було так…
Мило?
Ніяково.
Поясни.
Вони постійно цілувались.
Ну, це неймовірно мило.
І непристойно насправді.
Вони та високо підняли планку.
Але я була впевнена,
що якщо нікуди не поспішати,
то доля дарує мені романтичне життя.
Так.
Я тобі дещо скажу.
Доля — це вигадка.
І багато хто помиляється.
Поясни.
Гаразд, скажімо,
я зустрічаю дівчину
у Вероні,
і ми до нестями закохуємось.
Ти б сказала, що це доля, так?
Так.
Гаразд, це означає, що я тут ні до чого.
Що результат було визначено заздалегідь, так?
Це і є доля.
Тоді що в цьому романтичного?
Бо коли з рівняння забрати вибір,
ми стаємо маріонетками на космічних струнах,
яких штовхають до наперед визначеної розв'язки.
Але якщо у світі десь
чотири мільярди жінок,
і з них усіх я обираю одну…
то
це романтика.
Так.
Поїздка на озеро Гарда.
Замовила Uber?
Навіть краще.
Чорт забирай.
Ти маєш спробувати.
Так, Чарлі. Це рецепт моєї матусі.
-Моєї матусі. -Уберто!
Секрет у рикоті.
Я розповіла тобі про своїх батьків
і їхні відверті прояви почуттів.
А твої?
Мої були нормальними.
Завжди сварились.
Ні, я жартую.
Тато кохав маму.
Насправді він від неї божеволів.
Вона вродлива.
Усі так казали.
Дивно втім.
Я завжди відчував у нього цей відчай.
Так боявся, що втратить її.
Справді?
Ага.
Так, справді.
І до цього часу
я не знаю, чи він із самого початку мав рацію,
чи їй просто набридло, що він цього очікує.
Наче якась накликана біда.
Тоді я зрозумів, що в будь-яких стосунках
той сильніший, хто менше переймається.
Сумний погляд на кохання.
Так, мабуть.
Вас вітає замок Карузо.
-Він неймовірний. -Так, але не треба зайвих ілюзій.
Карло Карузо по вуха в боргах.
Бідолаха. Сподіваюся, він викрутиться.
Думаю, ти забуваєш, чому ми тут.
Онде він.
-Власник? -Ага.
Неймовірний винороб.
Але жахливий бізнесмен.
Сеньйоре Флетчере. Вибачте, друзі.
Привіт, Карло.
-Добрий вечір. -Добрий вечір.
Карло, це моя подруга Джулі.
-Добрий вечір. -Добрий вечір.
-Ваш виноградник такий гарний. -О, дякую.
І дорогий в утриманні.
Ми намагаємося звести кінці.
Як я пояснював,
треба підняти ціни, щоб не звільняти всіх працівників.
Ви розглянули пропозицію?
Боси хочуть відповіді до завтра.
Інакше я поїду до Марко Петручеллі.
Його «Амароне» навіть не сертифіковане.
Послухайте, Карло, я не заперечую.
Але у вас пропозиція.
Гаразд?
Флетчере!
Господи.
Краще піду привітаюсь.
А я проведу Джулі екскурсію, якщо…
Так.
-Дякую. -Дякую.
Вибачте, але ваш хлопець — акула.
Так, але… він не мій хлопець.
Вам смішно?
Ні, просто іноді ми дізнаємося в останню чергу.
Прошу.
Цей виноградник належить моїй сім'ї майже 800 років.
Ми народжуємося з виноградом у крові.
Я просто фермер, Джулі.
Знаєте, я намагаюся зберегти спадщину.
Вип'ємо за удачу. Бачить Бог, я її потребую.
Добре, так?
Божественне.
Може, божественне для вас, а Чарлі дає за нього 18 євро.
Що?
Це маячня.
Так. Я не знаю, що робити.
Я можу убезпечитися і прийняти угоду.
Або ризикнути всім,
послухавши своє серце.
Знаєте, якщо я чогось навчилася, відвідавши Верону,
то це те, що «l'amore trova una via».
Приємно бачити старого майстра на таких заходах.
Дякую, Чарлі.
До наступного року.
Дякую. До наступного року.
Гарно, правда?
Так. Неймовірно.
Ось де ви. Я вже думав, що ви втекли разом.
Карло дав спробувати «Амароне».
Добре, так?
Незрівнянне.
Ну, не знаю, чи незрівнянне, але…
Ні. Незрівнянне.
Джулі, ти розпалила в мені азарт.
Моє вино найкраще у Вероні. Ні, найкраще у Венето.
-Карло, не захоплюйся. -Ні.
Джулі, дякую.
-Чарлі. -Так?
-Ніякої угоди. -Ніякої уго…
-Чао. -Чекайте.
Що?
Так.
Що ти сказала?
Я сказала йому правду.
Навіщо ти це робиш? Але…
Моє керівництво оскаженіє.
А з іншого боку, ти його не використав.
Хіба тобі не приємно?
Так.
-Хочеш потанцювати? -Потанцювати?
Ага.
Я не можу.
Гаразд.
Вибач. Просто…
Не треба пояснень.
Усе гаразд.
Джулі, я хочу пояснити.
Сюрприз!
Кессі?
Мати Василева! Бачив би ти своє обличчя.
Що ти тут робиш?
Заїхала дорогою до Парижу. Здивований?
Як ти сюди потрапила?
Залізла через балкон. Це ж будь-хто може.
Я Кессі. А ти?
Джулі.
-Привіт. -Привіт.
Сільвіо зробив подвійне бронювання, тож ми жили на віллі разом.
Це жахливо.
Мати Василева! Оце так зашквар.
Ага.
Упевнена, що Чарлі про мене розповідав.
-Насправді ми… -У нас перерва.
Так ти сказала, коли полетіла в Нью-Йорк.
-Стародавня історія. -Два тижні тому.
Новітня історія. Подумаєш!
Правда в тому, що в нас із Чарлі бували проблеми.
То сходимось, то розходимось.
Ми заручені.
Гарно, правда?
Вітаю… із заручинами.
Отже, тепер у вас третій сусід.
Насправді Чарлі виїжджає.
Так.
Дружина Девіна народила дитину,
тож я їду в його номер у «Due Torri».
«Due Torri».
Найкращий готель у Вероні.
Ніколи не розуміла, чому Чарлі орендує цю халупу
з року в рік.
Приходь до нас потім на келих вина.
Ні, я вранці їду на екскурсію.
Мати Василева!
Екскурсія?
Ти чарівна.
Рада знайомству.
Взаємно.
Бувай, Чарлі.
Екскурсія.
Уявляєш?
Чарлі?
Джулі!
Джулі, зажди.
-Чекай! -Що?
Я хотів розповісти про неї. Клянусь.
Дивись.
Між нами все складно.
Не треба нічого пояснювати.
Увесь цей тиждень
нічого не означає.
Ти в це не віриш.
Ти не знаєш, у що я вірю.
Ти нічого про мене не знаєш.
Джулі, не треба.
Я більше не хочу з тобою розмовляти.
Не дзвони мені. Не пиши мені.
Твій телефон буде мовчати?
Це я!
Слів не можу підібрати.
Беріть усе.
-Дякую, синьйоре. -Дякую.
Оце вже краще.
Чарлі, забронюєш столик для вечері на завтра?
Чарлі.
Столик для вечері. В «Yard».
Так, авжеж.
Можеш запросити свою сусідку, якщо хочеш.
Не думаю, що вона прийде.
Гадаю, вона на тебе трохи запала.
Бідолашна.
Була схожа на віддане цуценя.
Це просеко.
Можу замовити шампанського, якщо хочеш.
Не хвилюйся. Я піду в душ.
Вибач.
Сьогодні без оливок.
Чарлі?
Привіт, Джулі.
Брендоне.
Гм, я…
не можу повірити, що ти тут. Ти ж хотів побути один.
Ну, я…
побув один.
А після цього
я захотів бути поруч із тобою.
Джулі, я злякався.
Я злякався і був дурнем.
Продовжуй.
У тебе добре виходить.
Після деяких роздумів
усе… стало на свої місця, розумієш?
Ти потрібна.
І мої батьки тебе люблять. Сестра тебе любить.
Усі на роботі постійно питають:
«Де Джулі? Як там Джулі?».
А як же ти?
-Що? -А як ти, Брендоне?
Що ти думаєш про нас?
Я ж тут, хіба ні?
ВІНІТАЛІ
Таніди трохи насичені.
Скоро воно розкриється. За два роки.
Може, побачимося через два роки.
-Дякую. -Ви знаєте, де мене шукати.
Авжеж.
16:57. Четвер, 14 квітня.
Джулі, ти завжди мала рацію.
Верона зачаровує.
Де ми?
На «TripAdvisor» цей заклад на першому місці.
Тобі сподобається.
Вітаю.
Prenotazione?
Вибачте…
Бронювання?
Так. Ні, у нас їх немає.
Вибачте, синьйоре, але сьогодні в нас усе зайнято.
Ні, я бачив, що у вас є столики на патіо.
Може, домовимось?
Кажу, у нас усе зайнято.
Чому б вам не запитати в сусідніх ресторанах?
Усе гаразд. Дякую.
Джулі?
Господи.
Мати Василева!
-Повірити не можу. -Привіт.
А це хто?
Це мій…
Брендон.
Або скорочено — Брендон.
-Він не повірить. -Допоможи.
Угадай, хто тут.
Це Джулі й Брендон.
-Ти Брендон? -Ага.
А ти?
Це Чарлі. А я Кессі.
Ви вже повечеряли?
Ні, схоже, немає вільних столиків.
От халепа…
Приєднуйтеся до нас.
-Ні. -Ні.
Не кажи дурниць. Наш столик на чотирьох, а нас двоє.
-Ви справді не проти? -Годі.
Сідайте.
Гаразд.
Звідки ви всі знаєте одне одного?
Чарлі й Джулі застрягли на одній віллі.
Хіба ж не зашквар?
Що? Ти цього не розказувала.
Можеш уявити?
Цілий тиждень жити разом з незнайомцем.
-Ні. -Важко придумати щось гірше.
Бажаєте подивитися карту вин?
-Так. -Так.
Когось мучить спрага.
То ти її здивував?
Саме так. Як і ти.
Овва! Хіба не дивовижа, Чарлі?
Брендон теж здивував Джулі.
Навколо одні сюрпризи.
Як брудна білизна після душу.
Чим ти займаєшся?
Я окружний прокурор у місті Сент-Пол.
Прокурор.
Це вражає. Правда, Чарлі?
Звучить цікавіше, ніж воно є.
Переважно я працюю з паперами.
Чарлі все про це знає. Правда, коханий?
Він працює у відомого імпортера вин у Лондоні.
Я мрію про таку роботу.
Ти весь день п'єш вино.
Але більшу частину часу він проводить у тісній кабінці…
Як ти її називаєш?
Домовиною.
Точно.
А ти чим займаєшся, Джулі?
Навчає третьокласників.
Мати Василева! Це чарівно.
Скільки їм років?
П'ять?
Ні, це ще дитячий садок.
Ні, третій клас — це діти віком від 8 до 9 років.
Це вже не так цікаво.
Початок перехідного віку.
Усі ці беззубі роти.
Але мають бути й милі дітки.
Вони всі милі.
Ні, так вино не наливають.
Йому треба дихати киснем.
Якщо ти… Розумієш?
Чудово, авжеж. Виливай.
Чому ні? Так теж… можна.
Давай, Джулі.
-Вам щось принести? -Ага.
Можна ще одну пляшку й соломинку?
Вона жартує.
Не жартує.
Кессі, а ти чим займаєшся?
Чекай, ні.
Дай вгадаю. Ти модель.
Ну, я була моделлю.
Авжеж.
Але всі ці подіуми й висока мода — це так нудно.
Тому я вирішила створювати власний дизайн.
Ми представляємо нову колекцію цього тижня в Парижі.
Нам лише декілька років, тож ми ще набиваємо гулі.
Але якщо пощастить, то за рік плануємо вийти в прибутки.
Кессі надто скромна.
Недавно про них писали у «Vogue».
Ого, мої вітання!
Ну, це австралійська версія.
Отакої! Є австралійський «Vogue»?
Насправді в цьому нічого особливого.
Ні, це важливо.
Очевидно, що в тебе
висока коалафікація.
Брендон теж надто скромний.
Він наймолодший окружний прокурор за всю історію штату.
Другий наймолодший.
А ще він був футбольною зіркою в коледжі.
-Суслики, уперед. -І нарешті…
У нього…
є «ауді».
-Що ж… вітання Брендону. -Так, вітаємо, Брендоне.
-Так. -Я думав, у тебе «вольво».
-Вітаю, Брендоне. -Чудово.
Вибачте, а ви Джулі?
Я ж казала.
Перепрошуємо.
Ми лише хочемо сказати, що ти нас надихаєш.
Я сама щойно пережила розрив, і це було жахливо.
Але прочитавши твій щоденник, я наче поговорила з тобою.
Ти віриш у кохання — і я теж.
-Чудово. -А Брендон — козел.
-Що? -Повний козел.
Довга історія.
-Тримайся, Джулі. -Задля нас.
-Прощавай. -Бувай.
-Про що вони говорили? -Про мене?
-Звідки вони тебе знають? -Чому я козел?
-Рятувальна соломинка. -Господи.
In bocca al lupo.
Ні.
-Просто… -Гаразд.
Гадаю, нам пора, еге ж?
Ні, нехай…
Добре.
Було дуже приємно провести з вами вечір.
Мусимо відкланятись.
-Кессі, удачі на показі. -Дякую.
Удачі… Хай щастить.
Гаразд. Ходімо.
Занадто для недокласної, еге ж?
Матінко моя.
Вона така… дивна.
Так.
Саме так.
Я трохи перебрала.
Бачу, не страшно. Я з тобою.
Ось так.
Це він?
Позаду.
Ага.
Саме там Джульєтта кличе свого Ромео.
Що вона промовляє?
-Ти будеш сміятись. -Не буду.
Обіцяю.
«Ромео!
Ромео!
О, навіщо ти Ромео?
Зміни своє ім'я
Зречися батька
Як ні
То присягни мені в коханні»
…нудна Верона.
Кессі.
З мене досить.
А як же моє тирамісу?
Ні.
З мене досить.
Стривай, ти серйозно?
Так.
-Вибач. -Ні, ти вибач.
Ти кидаєш мене?
Сенсація, я знаю.
Це безглуздя.
Ти ніколи не знайдеш такої жінки.
У цьому й суть.
Я казатиму, що це моє рішення.
Що я вирішила порвати.
Так, авжеж. Хто б сумнівався?
Що мені з тобою стало нудно
й мені потрібен справжній чоловік.
І що в мене безперспективна робота. А ще я повний нікчема.
-Правильно. -Інші причини? У мене їх купа.
Ні, далі я сама впораюсь. Дякую.
Гаразд.
І що ж… ти тепер робитимеш?
Я думав купити клаптик землі десь у Тоскані.
Робити вино.
Усе втратити й хоч раз бути щасливим.
Що ж…
Удачі, Чарлі.
Вона тобі знадобиться.
Добре, бувай.
Джулі.
Кляті дурнуваті коти.
Джулі Гаттон, ти вийдеш за мене?
-Брендоне. -Так, Джулі?
Гадаєш, я дивна?
Що?
Якщо так, не страшно.
Кожен дивний по-своєму.
Головне — знайти таку людину, щоб ваші дивацтва збігались.
-Авжеж. -Розумієш мене?
Так.
Ні.
Вибач, Джулі.
Я гадки не маю, про що ти говориш.
Так.
Я знаю.
Я думав, ти цього хочеш.
Я теж думала.
Ні… Що я зробив?
Нічого ти не зробив.
Це я зробила.
«В МОГИЛУ? НІ. О НІ…
ТАЖ ТУТ МОЯ ДЖУЛЬЄТТА СПОЧИВАЄ;
ЇЇ КРАСА СТРАШНИЙ, ПОХМУРИЙ СКЛЕП НА ПРОМЕНИСТИЙ ОБЕРТА ПАЛАЦ».
Кессі?
Брендоне.
Мати Василева!
-Привіт. -Привіт.
Як ти? Де Джулі?
-Ми розійшлись. -Ти жартуєш.
Це ще не все.
Я зробив їй учора пропозицію, а вона мені відмовила.
Запитала, чи вважаю я її… дивною.
Здається мені, що я найжалюгідніша людина у Вероні.
Ну, я б посперечалась.
Що?
-Жартуєш. -От і Місто кохання.
Як Чарлі міг відпустити таку жінку?
Я знаю. Я не з його ліги.
Ти граєш в інший вид спорту.
Я хотіла випити, перш ніж їхати в аеропорт.
Не хочеш скласти компанію?
Так, залюбки.
Чудово.
Гаразд.
Знаєш, як кажуть?
Не плач, що це було. Посміхнися, що це скінчилось.
Так, синьйори?
Два просеко, будь ласка.
Чарлі.
-Чарлі! -Привіт, Сільвіо.
Як ти?
Що ж.
Як тобі вілла «Романтика» цього року?
Дивовижно.
Я ж казав, доля.
Так.
Боюся, що ні.
Учора в місто приїхав хлопець Джулі,
а ввечері він став її нареченим.
-Мені прикро. -Так.
Що тепер робитимеш?
Ти про що?
Чарлі, невже ти нічого не навчився на віллі «Романтика»?
L'amore trova una via.
Пора їхати?
Так, Уберто.
Як тобі сподобалось?
Чи справдила Верона всі твої надії?
Навіть більше.
Я…
дещо забула.
Зараз.
«Мій світлий ангеле»
Чарлі.
«Мов ясні далі
Ти сяєш наді мною
Серед ночі
Як легкокрилий посланець небес
Як серед хмар лінивих він ширяє
І по ефіру грудях чистих плава».
Що ти тут робиш?
Я порвав з Кессі.
Виявляється, я кохаю іншу.
Розумієш, річ у тім,
що ми обоє мали рацію.
Гадаю, існує така річ, як доля.
Але…
ти маєш обрати, приймати її чи ні.
І я обираю тебе, Джулі.
Чому?
Бо я сумую за тим, як ми сміялись.
Як ми сварились.
Я так сумую, як ми їли несправжню конину.
І…
я знаю, ви заручені.
Я бачив учора.
І, можливо, уже надто пізно.
Але…
якщо ти не відчуваєш те саме,
то станеться трагедія більша, ніж «Ромео й Джульєтта».
Його дивацтва не збігаються з моїми.
Сільвіо казав правду.
Так.
-Кохання знайде шлях. -Кохання знайде шлях.
Я знаю одне.
Він точно отримає п'ять зірок.
Браво, красуне.