Viděli jste...
B a B,
vyprávěla jsem vám příběh o dívce bez rodiny a bez minulosti.
Ale to samozřejmě není můj příběh.
Co to děláte?
Ne! Prosím!
Vážně si myslíš, že by táta chtěl vědět všechno?
To musí být nějaký omyl. Nejsem adoptovaná.
Eleanor byla vaše biologická matka.
Nedošlo vám, že bych to chtěla vědět?
Jisté věci jsme ti neřekli ze stejných důvodů,
proč si Giovi neřekla celou pravdu o jeho otci.
Nemůžu se sám postavit rasismu.
Tvé činy ukazují něco jiného.
Potřebuješ mě, Benny.
Měla jsi šanci něco sama dokázat, ale promarnila jsi ji.
Se mnou jsi aspoň někým byla!
Jsem na konci svého příběhu.
Uvědomuju si, že vám zanechávám tolik nezodpovězených otázek.
Obzvlášť o mé svatbě.
Máma Prcka nezabila.
Tohle je šílené.
Moje dcera, vaše hlavní podezřelá, je mrtvá. Případ uzavřen.
Případ je stále otevřený. Nebyla jediná podezřelá.
Objevila se v zámoří a používala matčino rodné příjmení.
Nechceš žít život plný tajemství.
Všichni máme svá tajemství.
Policie si myslí, že ví, kdo Prcka otrávil.
Pochopte, že nic z té noci nebylo snadné.
Ale nakonec...to bylo nutné udělat.
Pearl!
Mathildo, jsem tady.
Dýchej.
A tlač.
To zvládneš.
Ještě jednou.
Dokázalas to.
Je to holčička.
Podívej na všechny ty vlásky.
Jsou tak černé a rovné, jako má tvůj táta.
Jsem tady.
Maminka je tady.
Má sladká Coventino.
Coventina?
Bohyně vody.
Pearl,
jsi jediná, komu věřím, že na ni budeš dávat pozor.
Vždycky na ni budu dávat pozor.
Jako její kmotra?
Bude mi ctí.
Na vyhnání zlých duchů.
Vidíš to?
Muškátový oříšek.
Rozmačkám ho a namasíruju do pupíku, aby se jí to rychleji zahojilo.
To není muškátový oříšek. Podívej se pořádně.
Proboha, to je mancinella.
Je jedovatá.
Moc mě to mrzí.
ČERNÝ DORT
Můžu ti pomoct, mami?
Ne, nemůžeš.
Tohle je můj poslední dort.
Musím to zvládnout sama.
Prosím.
Tak do toho.
Děkuju.
Ach, mami.
Za tento rok.
Jsi pro mě darem.
Mazej. Je potřeba to jemně vmíchat.
Nech to na mně.
Tak běž.
Budu nahoře, kdyby něco.
Byrone?
Doufám, že ho jednou budeš dělat se svými dětmi.
Kéž bych tu mohla být a naučit je to, ale...
vždycky budeš mít tohle.
Toto je tvoje dědictví.
Drž se ho.
B a B, v mrazáku máte malý černý dort.
Nevyhazujte ho.
Podělte se o něj, až přijde správný čas.
Budete vědět kdy.
S láskou, máma.
Dobře.
Můžeme?
Co to sakra je?
Máma a táta zpátky na Jamajce.
Podívej, jak byli mladí.
Kdo je ta druhá?
„Benedetta ‚Bunny‘ Pringleová“.
Skutečným jménem Bunny byla Benedetta.
Máma mě pojmenovala po své nejlepší kamarádce.
Pomáhal jsem mámě s pečením toho dortu.
Jak mi to mohlo uniknout?
Oběma nám toho tolik uteklo.
Určitě se hodně snažila, aby tohle všechno před vámi utajila.
Jo.
Ráda bych se vrátila do hotelu.
Musím si zavolat.
Teď nemůžeš odejít.
Ignoruju mobil od chvíle, co jsem sem přijela.
Pokud se jim brzy neozvu,
má rodina mě nejspíš nahlásí jako pohřešovanou.
Dobře, ale prosím, neodcházej bez rozloučení.
Uvidíme se na pohřbu.
Vyprovodím tě.
Měj se.
Benedetta Pringleová Etta Pringleová
Hej.
Etta Pringleová není jen místní dívka, která uspěla.
Podmanila si svět plavání.
Benedetta „Bunny“ Pringleová je Etta Pringleová.
To je ta slavná plavkyně.
Máma jí byla posedlá, pamatuješ?
Jo, pamatuju.
Myslel jsem, že je to jen jamajská hrdost.
Po výhře ve svém prvním závodě v přístavu v Kingstonu,
Etta překonala rekordy v plavání na dlouhé vzdálenosti.
Jako první černoška na světě plavala v Lamanšském průlivu,
v Magalhãesovu průlivu v Chile a v ledových vodách u pobřeží Sibiře.
Přesto se však nezdá, že by se chystala zpomalit.
Máma sledovala Ettu.
Jako táta sledoval mě.
PRO BUNNY
PRO LUCY
- Tady máte. - Děkuji, slečno Pringleová.
Kdo je další?
WILKERSONOVO KNIHKUPECTVÍ ETA PRINGLEOVÁ
Zdravím, Bunny.
PŘEKONAT VZDÁLENOST ETTA PRINGLEOVÁ
Proboha.
Celé ty roky jsem si myslela, že Covey zahynula při té vlakové nehodě.
Nechápu to.
Když sledovala moji kariéru, proč se neozvala?
Ve své poslední zprávě řekla,
že jeden člověk znal pravdu o tom,
co se stalo v tu svatební noc.
Myslíte, že zabila Prcka?
Neměli bychom jí to za zlé,
ale nechápeme, proč by nám tohle všechno řekla
a toto vynechala.
Musela mít své důvody. Nejspíš, aby vás oba ochránila.
A co náš táta?
- Myslíte, že to mohl udělat? - Nevím.
Pokud v té nahrávce nic neřekla,
tak asi nechtěla, abyste to věděli.
Ale my to musíme vědět.
To je mi fuk.
Omlouvám se, že mě nezajímá, co se stalo s Prckem.
Padesát let jsem si myslela, že je má nejlepší kamarádka mrtvá.
Chci jen vědět, jak dokázala žít dál,
aniž by mi řekla, že přežila.
Musíte to slyšet od mámy...
PRO BUNNY
...tak přijďte k nám, až si to poslechnete
a promluvíme si po pohřbu.
Ne. Nepůjdu tam.
Nadřela jsem se, abych tohle všechno nechala za sebou.
Moc mě to mrzí, ale musím jít.
- Slečno Pringleová, prosím... - Benny, nech ji jít.
Nemůžeme dovolit, aby mámin příběh skončil takhle.
Nemáme na výběr.
Jestli s námi nechce mluvit,
možná bychom mohli po pohřbu zajet na Jamajku.
Na Jamajku?
- A co tam? - Ptát se.
O svatbě, o prarodičích.
- A Mathilda zmizela. - Jo.
Co když začala někde nový život?
Nebo měla další děti?
Nechceš vědět, jestli tam venku máme rodinu?
Víc než jednoho nového člena rodiny teď nezvládnu, Ben.
Stále toho tolik nevíme.
A některé věci se už nikdy nedozvíme.
Má nejdražší Bunny, kde mám začít?
Sama nejlíp víš, že nevyřčené příběhy utvářejí lidské životy,
jak když jsou zamlčeny, tak když jsou odhaleny.
Ani nevíš, jak báječné bylo sledovat tě ve zprávách.
Netušíš, kolikrát jsem se s tebou chtěla spojit,
takže mi odpusť, že tě žádám o tuhle poslední laskavost.
Jde o moje děti.
Trochu života do toho umírání.
Podívej se na mě.
Vypadáš nádherně.
Jestli tím „nádherně“ myslíš směšně.
No tak. Jestli tě tohle nerozesměje, tak už nevím, co mám dělat.
Nemůžeš dělat nic, Bunny.
Byly jsme bláhové, když jsme si mysleli, že se odtud dostaneme.
Jsme holky.
Říkají nám, jak máme chodit, jak máme mluvit, kde máme plavat a koho milovat.
Proč jsme si myslely, že to pro nás bude jiné?
Protože jsme jiné.
Taky jsem si to myslela.
Já si to myslím pořád.
Protože pro tebe je pořád naděje, Bunny.
Příští rok poplaveš závod v přístavu
a pak dostaneš plavecké stipendium do nějaké exotické země.
Slib mi, že to uděláš.
Slibuju.
A ty budeš po mém boku.
Ne.
Budu tu s Prckem.
Přestaň.
Tvůj táta něco vymyslí.
Jak to víš?
Protože to tak bylo vždycky.
Že jo?
Protože tě má rád.
Dále.
Kde jsi byl?
Co tady děláš?
Zeptám se znovu.
Kdes byl během plánování té hloupé svatby?
Držel jsem se dál, jak Covey chtěla.
Už ses držel dál dost dlouho.
Covey stále věří, že její otec dokáže tu svatbu překazit,
ale oba víme, že to nedokáže.
Tak co budeš dělat?
Já?
Víš, že odcházím na univerzitu.
Takže ji opustíš, stejně jako ji opustila její máma.
A teď i táta. Je to tak?
Co mám podle tebe dělat?
Prcek nás zabije oba. To chceš?
Po svatbě už ji nikdy neuvidíme.
- To chceš? - Jistěže ne.
Tak jak ji tu můžeš nechat?
- Myslela jsem, že ji miluješ. - Miluju.
Tak to dokaž.
Nemáš v plánu přednést tu samou smuteční řeč, cos napsal předtím, že ne?
Co chceš, abych řekl?
Nevím.
Něco o jejím životě jako Covey...
na počest toho, kým opravdu byla.
A odhalit tím Mabel.
Nemůžeme odhalit Mabel, aniž bychom jí tím zničili život.
Takže tam půjdeš a budeš dál lhát jako máma s tátou?
- Tohle máma nechtěla. - Ale chtěla.
Pomohla nám to naplánovat, Ben.
Eleanořin pohřeb, ne Covey.
Musím to dotáhnout do konce.
Uctít život, který se rozhodla prezentovat světu.
Pravda je pro nás.
Za pár dní budu doma a můžeme probrat internát,
ale teď se to nehodí.
A kdy se to bude hodit, mami?
Pořád někde lítáš, vystupuješ
a čekáš na celnicích.
Kde vůbec jsi?
V Kalifornii.
Jsi ve Státech? Proč?
Máme tu pár zastávek na mém knižní turné...
Aha, ještě to nezrušili?
- Giovanni! - Dělám si srandu.
Proč jsi mi to ale neřekla? Odešla jsi bez rozloučení.
Máš pravdu. Omlouvám se.
Pohádali jsme se s prarodiči.
Řekneš mi, o co šlo?
O nic, vážně. Nejspíš se tomu budeš smát, až ti to řeknu.
Vůbec se tím nezatěžuj, dobře?
Za pár dní budu doma a všechno vysvětlím.
- Dobře, zlato? - Jasně. Jak myslíš.
Dobře, mám tě ráda. Ahoj.
Tady ji máš.
Jdu za Mabel. Uvidíme se tam.
Jo.
Ahoj.
Díky, žes přišla.
Samozřejmě. Víš, že jsem ji měla moc ráda.
Co myslíš, že by řekla na to tvoje vystoupení?
- Slyšelas o tom. - Mám to na všech webových kanálech.
Jsem na tebe pyšná.
Jedním z důvodů, proč jsem to udělal,
bylo to, že jsi mi řekla, že za mě nehovoří mé činy.
No tak. Mluv se mnou.
Promluvíme si za pár dní.
Vážně o tom nechci mluvit...
- na pohřbu tvé matky. - Už nechci čekat.
- Teď ne. - Lynette.
Nedovolím ti, abys ode mě znovu odešla.
Řekni mi to.
Jsem těhotná.
Dobře? Zjistila jsem to, když jsem byla v Illinois
a chtěla jsem ti to říct, ale tvoje máma zrovna zemřela.
Pak přišly ty nahrávky a Benny.
Mrzí mě to.
Ne.
Budeme mít dítě.
To je skvělá zpráva.
Opravdu?
Co tím myslíš?
Kdy jsme naposled mluvili o dětech?
Vždy jsem si nás představoval s dětmi.
Představovat si rodičovství a být rodičem není totéž.
To si uvědomuju, Lynette.
A já si neumím představit život s dítětem.
Co to říkáš?
Že nechceš děti?
Nebo že nechceš mít děti se mnou?
Říkám, že nevím.
Takže...
co jsme celé ty roky dělali?
Hráli si na rodinu?
To není fér.
Řekni mi, proč jsem si myslel, že budujeme budoucnost,
zatímco ty to vidíš úplně jinak.
Možná sis to jen namlouval.
- „Namlouval“? - Nebo jsme si to
namlouvali oba.
Nevím.
Lhala bych, kdybych řekla, že jsem věděla, že to chci.
Omlouvám se.
Příspěvky #Vycházející hvězda
Nečekala jsem, že rakev bude otevřená.
Proč myslíš, že jsem až tady vzadu?
- Panebože. Rád tě vidím. - Já tebe taky.
Moc mě to mrzí.
Ani jsem nedokázala přijít na pohřeb svého otce.
A tady jsem, svéhlavá dcera osobně.
No, mě zakázali přijít na manželův pohřeb.
Nebo tedy spíše na obřad, který mu zařídili jeho rodiče, takže...
- Vyhrála jsem. - Tvůj manžel?
To mě mrzí. Netušila jsem, že zemřel.
To nic. Bylo to před 16 lety.
Čekala jsem Gia.
Nikdy svého otce nepoznal?
Bohužel ne.
Proč by ti jeho rodiče zakázali přijít na jeho pohřeb?
To je příběh na jindy.
- Odcházím. - Cože?
Skončil jsem.
Skončil s čím?
Se lhaním.
Měla jsi pravdu.
Já už dál nemůžu.
Dobré ráno.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Eleanor Bennettová se narodila jako Eleanor...
Douglasová a...
Každý z nás znal Eleanor Bennettovou...
trochu jinak.
Matka.
Dobrovolnice.
Kamarádka.
A partnerka.
Když moje žena zemřela...
chtěl jsem zmizet s ní.
A pak mi zavolala Eleanor a řekla mi:
„Co se týče identity, Charlesi...“
Charlesi.
...„jedna věc je tvá rodinná historie, druhá věc je ta, jak vidíš sám sebe
a pak je tu to, co v tobě vidí ostatní.“
Ach jo.
Bude mi chybět, jak se na mě dívala.
Takže jste si to rozmyslela?
Tvá máma na tom trvala.
Jak jinak.
Byla jsem tak v šoku, když jste mi řekli, že zemřela,
že jsem se zapomněla zeptat, kdy se to stalo.
Před devíti dny.
Měl jsem na přípravu měsíce.
Až dodnes jsem si to myslel.
Jak můžu truchlit kvůli někomu, koho jsem vlastně neznal?
A nebyla to jen máma.
Můj táta vždy pro všechny nastavoval laťku vysoko.
Táta, kterým jsem si myslel, že chci být.
A teď...
přemýšlím, jestli něco z toho bylo vůbec skutečné.
Tolik se mu podobáš.
A tvoji mámu zbožňoval.
Já vím.
Tohle je jedna z věcí, kterou si jsem jistý.
Jak se propána vůbec potkali?
Říkali nám, že máma omdlela na rušné ulici v Londýně
- a táta jí běžel pomoct. - Jo.
Jako její rytíř v lesklé zbroji.
Měl jsem tušit, že je to jen povídačka.
Lež, jako všechno ostatní.
Chápu, že se zlobíš.
Smutek se u každého projevuje jinak.
Jak jste to zvládla vy?
Když jste slyšela, že zemřela před všemi těmi lety.
Přestala jsem na ni myslet. Musela jsem.
Nenašli žádné tělo...
neměla žádný hrob...
žádná oslava jejího života.
Takže jste nikdy skutečně netruchlila.
Mluvili s vámi někdy vaši rodiče o karibské tradici zvané „Devátá noc“?
Je to rituál pro zesnulé, který se praktikuje devátou noc po smrti.
Vzpomínkový obřad, na náš způsob.
Jestli pohřby vašich rodičů měly dát sbohem Eleanor a Bertovi,
myslím, že by bylo dobré uspořádat Rituál deváté noci.
abychom se mohli rozloučit s Covey a Gibbsem.
Tak jo, dej mi to.
Musíš být na tohle připravená tělem i duchem.
To je jediný způsob, jak ten rituál správně vykonat.
A co že to máme udělat?
Tys nedávala pozor?
Musíme osvobodit zlého stínového ducha Covey.
Ach ano, jasně.
Nedělejte si z toho srandu. Všichni jsme tu Jamajčani, ne?
Asi jo.
Věříme, že člověk má tři části: tělo, ducha a duppy.
Zlého stínového ducha, který zůstává v těle.
Pokud neopustí tělo po rituálu, může tam zůstat navěky
a přinést smůlu pozůstalé rodině.
Proto je potřeba toho rituálu, abychom ducha osvobodili.
Nebude to tradiční Devátá noc,
ale najíme se, budeme si vyprávět příběhy a později rozděláme vzadu na dvorku oheň,
kde spálíme symboly z minulosti Covey a Gibbse
a zbavíme je jejich lítosti a pochybení.
Dobře. Myslím, že to už chápu.
Ale řeknete nám někdy, co máma říkala na té nahrávce?
To je mezi mnou a Covey.
Ale řekla vám, že lituje toho,
- jak se k vám zachovala? - Ke mně?
Řekla jste jí, že k ní něco cítíte
a ona vás odpálkovala.
Nikdy se s tím nevyrovnala.
Jo. Je pravda, že mi ublížila, ale vynahradila mi to.
Jak?
Přijela ke mně domů na ukradené motorce
a vzala mě na projížďku.
Váš dědeček ji vyhrál v kohoutích zápasech. Byl úplně na mol
a chtěla mě vzít na projížďku, než se probere.
Byla to nabídka na usmířenou.
Omlouvám se, že jsem tě předtím tak odpálkovala.
Muselo být těžké říct, co jsi řekla.
Mělas na to plné právo.
Pro holku je nebezpečné mít ráda jinou holku.
Že jo?
Když jsem řekla, že je to nebezpečné, nemyslela jsem, že je to špatné.
Co to vůbec znamená?
Nevím.
Jen nechci, aby sis myslela, že se musíš chovat jako někdo, kým nejsi.
Ne přede mnou.
Takže před všemi ostatními...
se mám přetvařovat?
Nevím.
- Ráda bych znala odpovědi, ale... - To nic.
Nemusíme o tom mluvit. Já...
Neměla jsem nic říkat.
Vlastně ani nevím, co jsem říkala. Já...
Vím jen to, jak se cítím.
- A jak se cítíš? - Vyděšeně.
Nemůžu lusknout prsty a udělat pro tebe svět lepším místem...
ale udělám všechno, aby byl pro tebe bezpečný.
To je to nejmenší,
protože vždycky jsi byla moje.
Vaše matka byla komplikovaná.
Prožila v životě spoustu bolesti a ztrát,
ale také dobrých věcí.
Byla to výjimečná žena.
V mé farnosti nebyl nikdo jako Covey, kdo by mi umožnil být sama sebou.
Takže když odjela do Londýna, nevěděla jsem, jestli to sama zvládnu.
Ale kdyby neodešla, možná bych navždy zůstala v jejím stínu.
Tam, kde je snazší se schovat.
Já se schovávala ve tvém stínu.
A ve stínu mé přítelkyně Joanie.
A taky ve stínu Steva.
Štve mě, že jsi měla pocit, že se musíš schovávat.
Dlouhou dobu byl Steve jediný, kdo ve mě věřil.
Ne.
Jen chtěl, aby sis to myslela.
Vždy jsme v tebe věřili, Ben.
Asi musím přijít na to, jak si věřit.
Jako vy, Etto, když máma odešla.
Bože, kéž by mi o vás řekla.
Myslím, že kdybych to věděla, neutekla bych.
Kdyby ti o mně řekla,
musela by ti říct všechno o svém předchozím životě.
Bylo to všechno, nebo nic.
Moji rodiče to určitě cítili stejně.
Nechci, aby to skončilo.
Co nechceš, aby skončilo?
My všichni tady spolu.
Vrátíte se zpátky do práce a k rodinám
- a budu tu... zase sama. - Ne.
- To se nestane. - Ne, nebudeš sama.
Budeš mít mě, ať už budu v Římě nebo v Londýně.
Budeš mít nás všechny.
A tvoje umění a hudbu.
To jsem? Umění a hudba?
Protože jestli jo, tak jsem v prdeli.
Už celá léta jsem nevytvořila nic nového, ne bez partnera.
A když to zkusím, říkám si: „Není to originální. Není to hotové.“
To je syndrom podvodníka. A trpíme jím všichni.
Jo, ale ten tvůj tě nedrží zpátky.
Jsi slavná jídelní guru.
Které hrozí, že její pořad zruší.
Dokud neřekneš světu, že jsi černá
a pak někdo za tvou roli vyhraje Oscara.
Mabel, jen si děláme srandu.
Ale já jsem podvodnice.
Ani jsem nedokázala synovi říct, proč jsem tady.
A není to první lež, kterou jsem mu řekla.
Ani ta nejhorší.
Bojím se, že když mu řeknu pravdu o jeho otci a o tom, jak jsme se potkali,
už mi nikdy nebude věřit.
Chceš, aby to Gio zjistil od někoho jiného,
- jako ses ty dozvěděla o své adopci? - Jistěže ne.
Ale když zjistíš, že ti lhali lidé,
kterým jsi věřila ze všech nejvíc,
začneš se vracet ke všem těm věcem, kterým jsi nikdy zcela nerozuměla
a začneš myslet na všechny ty lži, které sis celé ty roky nalhávala.
Všechno se změní a nejde to zvrátit.
A to je děsivé.
Mabel...
tvým tajemstvím je tvoje duppy.
A ať už to bude teď nebo později, musíš ho osvobodit.
Jen ještě nejsem připravená osvobodit své duppy.
Já jo.
Mým duppy je Steve.
Ale toho už jsi nechala jít.
Ne.
- Přišel, když jsi byl na té diskuzi. - Cože?
- Porušil zákaz přibližování? - Nevěděla jsem, co mám dělat.
Mělas zavolat policii nebo mně.
Promiň, ale taky mi neříkáš úplně všechno.
Neřekl jsi mi, co se děje s Lynette ani s tvou prací.
A když jsem se tě ptala na to povýšení, lhal jsi.
To je něco jiného.
Co je na tom jiného?
Ne, prosím, přestaňte.
Nevidíte, jak vás tíží vaše tajemství?
Nejsou to jen vaši rodiče, které musíme osvobodit.
Musíme osvobodit i vás.
Jinak svým dětem uděláte totéž.
Vím, jaké to je.
Nesu si to břímě už 50 let.
Když jsem zjistila, že Covey žije s Gibbsem,
který ji vidí vzkvétat
a stát se tím vším, v co jsem doufala, že se z ní stane...
ve mně vyvolalo pocity, které jsem myslela, že už ani nemám.
Pocity z rozhodnutí, která jsme my tři učinili
v tu noc, co měla Covey svatbu.
Nechci, abyste změnili své pocity vůči svým rodičům,
obzvlášť ne vůči vašemu otci.
Ale byla to pro nás pro všechny složitá situace.
Ale teď je čas říct vám celý příběh.
Dva týdny před svatbou...
jsem šla za vaším otcem
a prosila ho, aby vymyslel plán, jak to zastavit.
Když konečně nadešel den svatby,
modlila jsem se a doufala, že až vejdu do svatebního apartmá,
Covey bude pryč.
Ale nemohla jsem ji najít.
Viděla jsi Covey?
Co je to?
Pojď.
To je mancinella.
Její šťáva je jedovatá.
Nechápu.
Tohle je způsob, jak z toho Covey dostat.
Ženich na noc zamluvil novomanželský apartmán.
Po svatební hostině
bude novomanželům poslána sklenička na dobrou noc.
Prcek se napije, usne a už se nikdy neprobudí.
Cože?
Nemůžeme Covey poslat za ním do novomanželského apartmá.
Víš, co udělá.
Na hostině ho opijeme vínem,
takže na to bude až moc opilý.
A co když nebude?
Máš lepší plán?
Promyslela jsem to.
Jinak to nejde.
Jak ji odtamtud dostaneme?
Budu čekat, až pošlou do apartmá víno.
Mám sbalenou tašku se vším, co bude Covey potřebovat na cestu do Londýna,
včetně místa, kde bude moct zůstat.
Ale abychom ji mohli z tohohle ostrova bezpečně dostat,
nesmíme jí nic říct.
Jestli Prcek vytuší, že něco nehraje, je po nás.
Obleč se, nebo přijdeš pozdě.
Tehdy nás učili spoléhat se na chlapce a muže, aby zachránili situaci,
a tak jsem spoléhala na Gibbse, ale nemohla jsem to říct Pearl ani Covey.
Nemohla jsem to říct nikomu.
Musela jsem spolupracovat, než dorazí Gibbs s lepším plánem.
Prostě se nech...
unášet myšlenkami.
Nevěděla jsem, co jiného jí říct, abych jí ten den usnadnila,
ale když jsem viděla výsledky své rady, okamžitě jsem toho litovala.
Dámy a pánové, na mou ženu.
Moje nejlepší kamarádka se vytrácela, předstírala
a pohřbívala své skutečné city, své pravé já.
Ten pocit jsem moc dobře znala a docházel nám čas.
Jak noc ubíhala, došlo mi, že nemůžu na Gibbse čekat.
I když Covey miloval, neměl ji jak zachránit,
ale já ano.
Tehdy nebyly žádné kamery.
Když jste se chovali nevinně, lidé vám věřili.
A tak jsem to udělala.
A nikdy jsem toho nelitovala.
Když odjela do Londýna, chtěla jsem, aby si myslela, že to byl její otec.
Aby si nepřipadala opuštěná.
Musela vědět, že jsem to byla já.
A proto si držela odstup...
aby vás ochránila.
O té noci jsem s nikým kromě Pearl nemluvila.
Vzala...jsem život
a nikdy...
jsem si to během těch 50 let nepřiznala.
Ale vy jste živoucí důkaz, že jsem udělala správnou věc.
Byl by to sen,
kdyby Covey byla naživu
a viděla nás tu všechny spolu.
Kéž bych jí jen mohla dát sbohem na pohřbu, když jsem měla možnost.
Já taky.
Jen jsem prostě...
nebyla připravená.
Nikdo z nás nebyl.
Ale teď, když jsme, tak to můžeme udělat.
Co se děje?
Pokud máme být spolu, měla bys něco vědět.
Byl jsem tam, na té svatební hostině.
Přišel jsem za tebou, Covey.
Myslel jsem, že můžu být tvým hrdinou.
Nevymyslel jsem, jak Prcka obejít,
a tak jsem se rozhodl improvizovat.
Doufal jsem, že najdu chvíli, kdy budeš sama,
abych tě odtud mohl dostat.
Ale...
pak jsem viděl, jak tě políbil
a ty ses usmála
a bál jsem se, že ses rozhodla žít život beze mě.
Ne.
Gibbsi, ty to nechápeš.
Hrála jsem to, abych přežila.
Nic víc jsem nemohla dělat.
Teď už to chápu.
Vážně.
Byl jsem tehdy zbabělec.
Omlouvám se.
Odpouštím ti.
Ale jestli máme jít dál, musíš odpustit sám sobě.
Mami.
Jsem tady.
Máme stejné ruce.
Uvidíme se na druhé straně, Covey.
Ahoj, lidi.
Už je to nějaká doba, co jsem něco přidala, ale jsem tady.
Tahle je pro mou babičku, Mathildu Brownovou,
ať už jsi kdekoli.
Tak si zazpívej
Bude to jen chvilička
Zazpívej to správně
Jednou nebo dvakrát
Ach božínku
Mám já to rozpustilou sukýnku
Všechno, co mám, je zastavené
Zastav moje hodinky
Zastav můj řetízek
Zastav všechno, co bylo na mé jméno
Ach božínku
Mám já to rozpustilou sukýnku
Všechno, co mám, je zastavené
Dr. Bennette...
řekněte mi, kdy jste poprvé zažil
na institutu rasovou diskriminaci.
Všechno, co bylo v mém životě
Ach božínku
Mám já to rozpustilou sukýnku
Všechno, co mám, je zastavené
Zastav moje křeslo
Zastav mi postel
Nemám kam složit hlavu
Ach božínku
Mám já to rozpustilou sukýnku
Všechno, co mám, je zastavené
Mabel, chtěla jsem ti toho tolik říct,
tolik tě toho během let naučit.
Celý život přemýšlím o tom, co se stalo mé matce
a chci, abys věděla vše, co vím já, včetně jména tvého biologického otce.
Ale musím tě varovat. Lidé mohou přijít k úhoně.
Vidělas, jak tyto věci dopadají v našem vrtkavém, moderním světě,
ale i on je součástí tvého příběhu.
A je jen na tobě, jak se rozhodneš s touto informací naložit.
Překlad titulků: Peter Gejdoš