Tidligere i Black Cake:
B og B,
jeg fortalte jer en historie om en pige uden familie og uden fortid.
Men selvfølgelig er det ikke min historie.
Hvad laver I?
Nej. Nej! Vær sød!
Tror du virkelig, far ville have ønsket at vide alting?
Der må være sket en fejl. Jeg er ikke adopteret.
Eleanor var din biologiske mor.
Slog det jer ikke, at jeg måske gerne ville have vidst det?
Vi fortalte dig ikke nogle ting af samme grund til,
at du ikke har fortalt Gio hele sandheden om hans far.
Jeg kan ikke på egen hånd bekæmpe racisme.
Du har det hele munden.
Du har brug for mig, Benny.
Du havde muligheden for at blive til noget og klokkede i det.
Med mig var du i det mindste nogen.
Jeg er nået til slutningen på min historie.
Jeg ved, jeg efterlader jer med så mange ubesvarede spørgsmål...
...især om mit bryllup.
Ma slog ikke Little Man ihjel.
Det er sindssygt.
Min datter, din hovedmistænkte, er død. Sagen er lukket.
Denne sag er stadig åben. Hun var aldrig den eneste mistænkte.
Det at hun dukkede op på den anden side af havet med sin mors pigenavn.
Du vil ikke leve et liv fuldt af hemmeligheder.
Vi har alle hemmeligheder.
Politiet tror, de ved, hvem der forgiftede Little Man
Prøv at forstå, at intet omkring den nat var let.
Men det måtte gøres i sidste ende.
Pearl!
Pearl.
Mathilda, jeg er her.
Træk vejret.
Og pres.
Du klarer det godt.
En gang til.
Du gjorde det.
Det er en pige.
Se på alt hendes hår.
Så sort og glat, ligesom din far.
Jeg er lige her.
Mor er her.
Min søde Coventina.
Coventina?
Vandets gudinde.
Pearl,
du er den eneste, jeg stoler på, kan passe på hende.
Og det vil jeg altid.
Som hendes gudmor?
Det ville være mig en ære.
At sørge for duppy-ånden og drive onde ånder væk.
Se nu der.
Muskatnødfrugt.
Jeg kværner det og gnider noget på hendes navle for at hjælpe helingen senere.
Det er ikke muskatnød. Se nærmere.
Jøsses, det er manchineelfrugt.
Den er giftig.
Jeg er så ked af det.
SORT KAGE
Må jeg hjælpe dig, Ma?
Nej.
Det er min sidste kage.
Jeg må gøre det på egen hånd.
Vær nu sød.
Værsgo, så.
Tak.
Åh, Ma.
For dette år.
Du har været en gave.
Ryk dig. Se, du rører, når du burde folde.
Lad mig nu bare.
Gå bare.
Jeg er ovenpå, hvis du får brug for mig.
Byron?
Jeg håber, du vil gøre det med dit eget barn en dag.
Jeg ville ønske, jeg kunne vær her og lære dem det, men...
...du vil altid have det her.
Det er din arv.
Hold fast i den.
B og B, der er en lille sort kage i fryseren til jer.
Smid den ikke ud.
Sæt jer sammen og del den, når tiden er til det.
I vil vide, hvornår den er det.
Kærligst, Ma.
Okay.
Klar?
Hvad fanden er det?
Det er Ma og far i Jamaica.
Se, hvor unge de var.
Hvem er den anden pige?
"Benedetta 'Bunny' Pringle."
Benedetta var Bunnys rigtige navn.
Ma opkaldte mig efter hendes bedste ven.
Jeg hjalp Ma med at bage denne kage.
Hvordan overså jeg dette?
Vi overså begge så meget.
Jeg forestiller mig, hun arbejdede hårdt for at holde alt det fra jer.
Ja.
Hvis det er okay med jer, vil jeg gerne tilbage til hotellet.
Jeg har nogle opkald at foretage.
Du kan ikke tage afsted nu.
Jeg har ignoreret min telefon, siden jeg kom hertil.
Hvis jeg ikke giver lyd igen snart,
frygter jeg, min familie anmelder mig som en forsvundet person.
Okay, men tag ikke afsted uden at sige farvel.
Vi ses til begravelsen.
Lad mig følge dig ud.
Farvel.
Hej.
Etta Pringle er ikke bare en lokal pige, som har klaret sig godt,
hun har besejret verden et svømmetag ad gangen.
Benedetta "Bunny" Pringle er Etta Pringle.
Det er den berømte svømmer.
Mor plejede at være besat af hende, husker du nok?
Ja, det gør jeg.
Jeg troede, det var fædrelandsstolthed.
Efter at have vundet sit første havnerace i Kingston
brød Etta rekorder med sine blændende langdistanceture.
Som den første sorte kvinde i verden, der har svømmet den engelske kanal,
Magellanstrædet i Chile og de iskolde vandområder ved den sibirske kyst,
viser hun intet tegn på at sænke farten.
Ma holdt øje med Etta.
Ligesom far holdt øje med mig.
TIL BUNNY
TIL LUCY ETTA P
- Værsgo. - Tak, frk. Pringle.
Hvem er næste levende billede?
WILKERSONS BOGHANDEL: SAN DIEGO AT STÅ DISTANCEN - ETTA PRINGLE
Hej Bunny.
AT STÅ DISTANCEN - ETTA PRINGLE
Jøsses.
I alle disse år troede jeg, Covey døde i togulykken.
Jeg forstår det ikke.
Hvis hun havde fulgt min karriere, hvorfor rakte hun så ikke ud?
I sin sidste besked
sagde hun, der var en person derude, som kendte sandheden
om, hvad der hændte på hendes bryllupsnat.
Tror du, hun dræbte Little Man?
Jeg ville ikke bebrejde hende det,
men vi forstår ikke, hvorfor hun ville fortælle os alt det,
og så undlade det.
Hun må have haft sine årsager, måske for at beskytte jer begge.
Hvad med vores far?
- Kunne han have gjort det? - Det ved jeg ikke.
Hvis hun ikke sagde det i optagelsen,
må hun ikke have ønsket, at I vidste det.
Men vi må vide det.
Jeg er ligeglad.
Beklager hvis jeg ikke er interesseret i, hvad der hændte Little man.
For 50 år siden troede jeg, min bedste ven var død.
Jeg vil vide, hvordan hun bare kunne blive ved
uden at lade mig vide, hun havde overlevet.
Du har brug for at høre fra Ma...
TIL BUNNY
...så kom over, efter du har lyttet til beskeden,
og så taler vi efter begravelsen.
Nej. Jeg kommer ikke.
Jeg har arbejdet hårdt for at lægge det bag mig.
Jeg beklager, jeg må gå.
- Frk. Pringle, vær sød ... - Benny, lad hende gå.
Vi kan ikke lade Mas historie slutte sådan.
Vi har intet valg.
Hvis ikke Etta vil tale med os,
så skulle vi måske tage til Jamaica efter begravelsen.
Jamaica?
- Og gøre hvad? - Stille spørgsmål.
Om brylluppet, om vores bedsteforældre.
- Hør, Mathilda forsvandt. - Ja.
Men hvad hvis hun begyndte et nyt liv?
Eller fik flere børn?
Vil du ikke vide, om vi har familie derude i verden?
Et nyt familiemedlem er alt, jeg kan håndtere lige nu, Ben.
Der er stadig så meget, vi ikke ved.
Og der er nogle ting, vi aldrig får at vide.
Kæreste Bunny, hvor skal jeg begynde?
Du ved bedre end nogen, at ufortalte historie former folks liv,
både når de er holdt, og når de afsløres.
Jeg kan ikke sige dig, hvor skønt det har været at følge dig i nyhederne.
Du aner ikke, hvor mange gange, jeg har villet kontakte dig før nu,
så tilgiv mig for at bede dig om at gøre mig denne sidste tjeneste.
Det handler om mine børn.
Op med humøret, ikke?
Bare... se på mig.
Du ser skøn ud.
Hvis du med skøn mener åndssvag.
Kom nu. Hvis det ikke får dig til at smile, ved jeg ikke, hvad der ville.
Der er intet, du kan gøre, Bunny.
Vi var dumme, fordi vi troede, vi kunne forlade denne ø.
Vi er piger.
De fortæller os, hvordan vi skal gå, tale, hvor vi skal svømme, hvem vi må elske.
Hvorfor troede vi, det ville være anderledes for os?
Fordi vi er anderledes.
Det plejede jeg at tro.
Det gør jeg stadig.
For der er stadig håb for dig, Bunny.
Du vil svømme det næste havnerace næste år,
og så vil du tage rundt til eksotiske lande på et svømmelegat.
Lov mig, du gør det.
Det gør jeg.
Og du vil være ved min side.
Nej.
Jeg vil være med Little Man.
Stop det.
Din far hjælper.
Hvordan ved du det?
For det har han altid gjort.
Ikke?
Fordi han elsker dig.
Kom ind.
Hvor har du været?
Hvad laver du her?
Jeg spørger dig igen.
Hvor har du været under alt dette bryllupsforberedelseshalløj?
Jeg har holdt mig væk som Covey bad mig om.
Du har holdt dig væk længe nok.
Covey tror stadig, hendes far finder en måde at stoppe dette bryllup,
men du og jeg ved, han ikke kan det.
Så hvad vil du gøre?
Mig?
Du ved, jeg tager afsted for at gå på universitetet.
Så du forlader hende ligesom hendes mor.
Og nu hendes far. Er det sådan?
Hvad skal jeg da gøre?
Little Man vil dræbe os begge. Ønsker du det?
Efter brylluppet vil vi aldrig se hende igen.
- Er det, hvad du ønsker? - Selvfølgelig ikke.
Hvordan kan du så bare efterlade hende?
- Og jeg troede, du elskede hende. - Det gør jeg.
Bevis det.
Du planlægger ikke at give den mindetale, som du skrev før, vel?
Hvad vil du have, jeg skal sige?
Det ved jeg ikke.
Noget om hendes liv som Covey...
...for at ære, hvem hun virkelig var.
Og at anerkende Mabel.
Vi kan ikke anerkende Mabel uden at sprænge hendes liv i stykker.
Så du stiller dig derop og bliver ved med at lyve som mor og far?
- Det ønskede Ma ikke. - Men det er det.
Hun hjalp med at planlægge dette.
Eleanors begravelse, ikke Coveys.
Så jeg må gøre det,
at ære det liv, hun valgte at præsentere til verden.
Sandheden er for os.
Jeg kommer hjem om nogle dage, så kan vi diskutere kostskolen,
men tidspunktet passer ikke nu.
Hvornår passer tidspunktet, mor?
Du er altid midt i flyruter og optrædener
og at ved at gå igennem tolden.
Hvor er du?
Jeg er i Californien.
Er du i staterne? Hvorfor?
Vi ser på nogle stop herovre til min bogturné, så...
Den har de ikke aflyst endnu?
- Giovanni. - Bare for sjov.
Men hvorfor fortalte du mig det ikke? Du tog afsted uden at sige farvel.
Du har ret. Det er jeg ked af.
Bølgerne gik højt mellem mig og dine bedsteforældre.
Vil du fortælle mig, hvad der skete?
Det var ingenting. Du vil le, når jeg fortæller dig det.
Spekuler ikke over det. Okay?
Jeg er hjemme om nogle dage, og jeg forklarer dig alt der.
- Okay, skat? - Ja ja.
Okay, jeg elsker dig. Farvel.
Der er din pige.
Jeg indhenter Mabel. Vi ses derinde.
Ja.
Hejsa.
Jeg påskønner, du kom.
Selvfølgelig. Jeg elskede hende jo.
Hvad tror du, hun ville sige om din tale?
- Du hørte det. - Det er overalt på min feed.
Stolt af dig.
En del af grunden til, hvorfor jeg gjorde det til det panel,
er grundet det, du sagde om bare at have det hele i munden.
Kom nu. Tal til mig.
Vi taler sammen om nogle dage.
- Jeg vil ikke tale om det... - Nej.
- ...til din mors begravelse. - Jeg vil ikke vente mere.
- Det er et dårligt tidspunkt. - Lynette.
Hør, jeg lader dig ikke bare forlade mig igen.
Sig det nu til mig.
Jeg er gravid.
Okay? Jeg fandt ud af det, da jeg var i Illinois,
og jeg ville fortælle dig det, men din mor døde.
Så kom optagelserne og Benny.
Jeg er ked af det.
Nej.
Vi skal have en baby.
Det er godt nyt.
Er det?
Hvad betyder det?
Hvornår tale vi sidst om at få børn?
Jeg har altid forestillet mig os med børn.
At forestille sig forældreskab og at gennemleve det er ikke det samme.
Lynette, det ved jeg.
Jeg kan ikke forestille mig livet med et barn.
Hvad siger du?
At du ikke ønsker børn?
Eller at du ikke vil have børn med mig?
Jeg siger, jeg ikke ved det.
Så...
...hvad har vi lavet i alle disse år?
Leget far, mor og børn?
Det er ikke fair.
Sig mig, hvorfor jeg har troet, vi byggede en fremtid,
og at du er et helt andet sted.
Måske er det en historie, du har fortalt dig selv.
- "Historie." - Eller måske er det en historie,
vi har fortalt os selv.
Jeg ved det ikke.
Jeg ville lyve, hvis jeg sagde, jeg vidste med sikkerhed, at jeg ønskede det.
Jeg beklager.
STEVEDWYER_KUNST STJERNESPIRE #NÆSTE HÆNG PÅ.
Jeg forventede ikke en åben kiste.
Hvorfor tror du, jeg er helt heromme bagved?
- Jøsses. Godt at se dig. - Godt at se dig.
Jeg beklager.
Jeg kunne ikke få mig selv til at gå ind til min fars gudstjeneste.
Og her er jeg, den fortabte datter, helt fysisk til stede.
Jeg var bandlyst fra min mands begravelse.
Gudstjenesten, hans forældre holdt for ham, så...
- Jeg vinder. - Din mand?
Det er jeg ked af. Jeg anede ikke, han var død.
Det er i orden. Det skete for seksten år siden.
Jeg var stadig gravid med Gio.
Har han aldrig mødt sin far?
Nej, uheldigvis.
Hvorfor ville hans forældre bandlyse dig fra hans begravelse?
Det er en historie til en anden dag.
- Jeg tager afsted. - Hvad?
Jeg er færdig.
Færdig med hvad?
At lyve.
Du havde ret.
Jeg kan ikke mere.
Godmorgen.
- Godmorgen. - Godmorgen.
Eleanor Bennett blev født Eleanor...
...Douglas, og...
...alle os kendte Eleanor Bennett
på forskellige måder.
En mor.
En frivillig.
En ven.
Og en partner.
Da min kone døde,
ville jeg forsvinde med hende.
Og jeg blev ringet op af Eleanor, og hun sagde til mig:
"Det der er ved identitet, Charles..."
Charles.
... "der er din familiehistorie, og så er der, hvordan du ser dig selv,
og så er der, hvad andre ser i dig."
Åh, manner...
Jeg kommer til at savne måden, hun så på mig.
Så du ombestemte dig?
Din mor insisterede.
Selvfølgelig.
Jeg var så chokeret, da du sagde, hun var død,
at jeg glemte at spørge, hvornår det skete.
For ni dage siden.
Jeg havde månedsvis til at forberede mig.
Og indtil i dag, troede jeg, jeg havde gjort det.
Hvordan sørger man over nogen, som man ikke rigtig kendte?
Det er ikke bare Ma.
Min far var den slags far, som fik andre til at fremstå skidt.
Den far, jeg plejede at tro, jeg ville være.
Nu...
...overvejer jeg, om noget af det var sandt.
Du ligner ham så meget.
Og han tilbad din mor.
Det ved jeg.
Det er en ting, jeg ved, er sandt.
Hvordan i alverden fandt de hinanden?
Historien, de fortalte os, var, at Ma besvimede på en travl gade i London,
- og far løb over og hjalp hende. - Ja.
Hendes prins på den hvide hest.
Jeg burde have vidst, det blot var en historie.
En løgn som alt andet.
Jeg forstår, du er vred.
Sorg ser forskellig ud for alle.
Hvordan taklede du det?
Da du hørte, hun var død for alle de år siden.
Jeg stoppede med at tænke på hende. Det måtte jeg.
Der var intet lig...
...ingen grav...
...ingen fejring af hendes liv.
Så du sørgede aldrig rigtig.
Fortalte dine forældre nogensinde dig om en caribisk tradition, ninat?
Det er et ritual for afdøde på den niende nat efter døden.
En mindeceremoni på vores måde.
Hvis dine forældres begravelser var en måde at sige farvel til Eleanor og Bert,
vil det gøre os godt at holde en ninatsceremoni
for at sige godnat til Covey og Gibbs.
Okay, stil det.
I skal være til stede til dette i krop og sjæl.
Det er den eneste måde, at lave ninatsceremonien.
Og hvad skal vi gøre?
Har du ikke været opmærksom?
Vi må frigive Coveys onde skyggeånd.
Åh, ja. Selvfølgelig. Ja.
Gør ikke nar. Vi er alle jamaicanere her, ikke?
Ja, det er vi vel.
Vi tror på, at en person har tre dele, krop, ånd og duppy-ånd.
Den onde skyggeånd, som bliver i kroppen.
Hvis den ikke tager afsted efter ni nætter, kan den blive for evigt
og bringe uheld over familien, som er ladt tilbage.
Derfor sker ninatsritualet for at frigive den.
Det bliver ikke en traditionel ninat,
men vi vil spise, fortælle historier, og senere laver vi et bål ude bagved
og brænder ting fra Covey og Gibbs fortid,
og renser dem for deres fortrydelse og fejl for altid.
Okay. Det kan jeg godt gå med til.
Men fortæller du os nogensinde, hvad Ma sagde i sin optagelse?
Det er mellem mig og Covey.
Men fortalte hun dig, hun fortrød
- måden, hun behandlede dig på? - Mig?
Ja, du fortalte hende, du havde følelser for hende,
og hun lukkede dig ned.
Hun kom sig aldrig over det.
Ja. Det er sandt, hun sårede mig, men hun rådede bod på det.
Hvordan?
Hun kom op til mit hus på en stjålen motorcykel
og kørte en glædestur med mig.
Jeres bedstefar vandt den i hanekampene, og han var døddrukken,
og hun ville køre mig en tur, før han vågnede.
Det var en udrakt hånd.
Jeg beklager, jeg lukkede dig ned tidligere.
Jeg ved, det må have været hårdt at sige, det du gjorde.
Du gjorde ret i at lukke munden på mig.
Det er farligt for en pige at kunne lide en anden pige.
Ikke?
Da jeg sagde, det var farligt, mente jeg ikke, det var forkert.
Hvad betyder det overhovedet?
Det ved jeg ikke.
Jeg vil ikke have, du føler, du skal opføre dig som en, du ikke er.
Ikke med mig.
Så jeg skal lade som om...
...med alle andre?
Det ved jeg ikke.
- Jeg ville ønske, jeg havde svarene. - Det er fint.
Vi behøver ikke at tale om det. Jeg...
Jeg burde ikke have sagt noget.
Helt ærligt, jeg ved ikke engang, hvad jeg sagde. Jeg...
Jeg ved kun, hvad jeg føler.
- Hvad føler du? - Bange.
Jeg kan ikke knipse med fingrene og gøre verden bedre for dig,
men jeg vil gøre, hvad jeg kan for at være en sikker havn.
Det er det mindste, jeg kan gøre,
fordi du altid har været min.
Jeres mor var mange ting.
Hun havde meget smerte i sit liv, og tab, selvfølgelig,
men der var mange gode dele også.
Hun var en utrolig kvinde.
Der var ingen anden som Covey i mit sogn, som ville lade mig være mig.
Så da hun tog til London, var jeg ikke sikker på, jeg kunne klare den alene.
Men var hun ikke taget afsted, vlle jeg være i hendes skygge for altid.
Hvor det er lettere at gemme sig.
Jeg gemte mig i din.
Og i min veninde Joanies.
Og i Steves.
Jeg hader, at du føler, du bliver nødt til at skjule dig.
I lang tid var Steve den eneste person, som troede på mig.
Nej.
Han fik dig til at tro det.
Vi troede altid på dig, Ben.
Jeg må finde ud af, hvordan jeg skal tro på mig selv.
Ligesom du gjorde, Etta, da Ma tog afsted.
Gud, jeg ville ønske, hun ville have fortalt mig om dig.
Jeg tror, det ville have afholdt mig fra at flygte.
Havde hun fortalt dig om mig,
ville hun være nødt til at fortælle dig alt om hendes liv før i tiden.
Det var alt eller intet.
Jeg er sikker på, mine forældre følte det samme.
Jeg vil ikke have, det slutter.
Du vil ikke have, at hvad slutter?
Alle os her sammen.
I går tilbage til jeres jobs og familier,
- og så bliver det bare mig alene igen. - Nej.
- Det gør det ikke. - Nej, og du bliver ikke alene.
Uanset om det er Rom eller London, vil du stadig have mig.
Du vil have os alle.
Og din kunst og din musik.
Er det, hvem jeg er? Min kunst og min musik?
For hvis det er, så er jeg på skideren.
Jeg har ikke skabt noget nyt i årevis uden en partner.
Og når jeg prøver, tænker jeg: "Det er uoriginalt. Det er ikke klart."
Det er impostor syndrome. Det har vi alle.
Ja, men dit holder dig ikke tilbage.
Du er en berømt madguru.
På nippet til at blive bandlyst.
Indtil du fortæller verden, du er sort,
og så vinder nogen en Oscar ved at spille dig.
Mabel, vi laver bare sjov.
Men jeg er en snydetamp.
Jeg kunne ikke engang fortælle min søn, hvorfor jeg kom her.
Det er ikke den første løgn, jeg har fortalt ham.
Eller den værste.
Og jeg frygter, at hvis jeg fortæller sandheden om hans far og vores møde,
vil han aldrig stole på mig igen.
Ønsker du, Gio finder ud af det fra en andens mund,
- ligesom du fandt ud af din adoption? - Selvfølgelig ikke.
Men når du finder ud af, at du er blevet ført bag lyset
af de folk, du stolede mest på,
genfortolker du de ting, du aldrig forstod,
og du tænker på alle de løgne, som du har fortalt dig selv i årenes løb.
Alt ændrer sig, og du kan ikke holde det tilbage.
Og det er skræmmende.
Mabel,
din hemmelighed er din duppy-ånd.
Og uanset om det er nu eller senere, må du frigive den.
Jeg er ikke klar til at frigive min duppy-ånd.
Det er jeg.
Det er Steve.
Men du har allerede givet slip på ham.
Nej.
- Han kom forbi, da du var til panelet. - Hvad?
- Han brød sit tilhold? - Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Du ringer til politiet eller til mig.
Beklager, du fortæller mig ikke alt.
Du har ikke fortalt mig, hvad der foregår med Lynette eller dit job.
Og da jeg spurgte ind til din forfremmelse, løj du.
Det er ikke det samme.
Hvordan er det ikke det samme?
Nej, vær søde at stoppe.
Ser I ikke, hvor belastede I er af jeres hemmeligheder?
Det er ikke kun jeres forældre, vi må frigive.
Det er også jer.
Eller vil I gøre det samme mod jeres børn.
Det kender jeg til.
Jeg har gået med denne byrde i 50 år.
At lære, at Covey lavede et liv med Gibbs,
og han så hende blomstre op
og blive alle de ting, jeg vidste, hun kunne blive,
det antændte følelser, jeg ikke vidste, jeg ikke havde.
Følelser om de valg, vi tre traf,
den aften til Coveys bryllup.
I skal ikke ændre, hvordan I har det med jeres forældre,
især jeres far.
Men det var en svær situation for os alle.
Men nu er tiden inde til at fortælle hele historien.
To uger før brylluppet...
...tog jeg til jeres far
og tiggede ham om at finde på en plan, der ville stoppe det.
Da bryllupsdagen indtraf,
håbede jeg og bad til, at når jeg gik ind i brudestuen,
var Covey væk.
Men jeg kunne ikke finde hende.
Har du set Covey?
Hvad er det?
Kom.
Det er manchineelfrugt.
Dens saft er giftig.
Jeg forstår det ikke.
Det er Coveys udvej.
Gommen har booket hvedebrødssuiten til natten.
Efter receptionen
vil fejringsaftendrinken blive sendt op til de nygifte.
Little Man vil nyde sin drink, falde i søvn og aldrig vågne igen.
Hvad?
Vi kan ikke sende Covey ind i hvedebrødssuiten med ham der.
Du ved, hvad han vil gøre.
Vi fylder vin på ham til receptionen,
så han vil være for fuld til noget af det.
Og hvis han ikke er for fuld?
Har du en bedre plan?
Jeg har tænkt det her igennem.
Det er den eneste måde.
Så hvordan får vi hende ud derfra?
Jeg vil vente til, når vinen sendes op til suiten.
Jeg har pakket en taske med alt, Covey behøver for at nå til London,
herunder et sted at bo.
Men for at få hende fra øen sikkert,
må vi ikke fortælle hende noget af det.
Hvis Little Man får færten af, at noget er galt, er det ude med os.
Klæd dig på, ellers kommer du for sent.
Dengang blev vi lært, at drenge og mænd reddede dagen,
så jeg regnede med Gibbs, men kunne ikke fortælle Pearl eller Covey det.
Jeg kunne ikke fortælle nogen det.
Jeg måtte spille med, indtil Gibbs kom med en bedre plan.
Bare...
...lad dine tanker fare.
Jeg vidste ikke, hvad jeg ellers skulle sige for at komme igennem dagen,
men da jeg så resultaterne af mit råd, fortrød jeg straks.
De damer og herrer, for min kone.
Min bedste ven forsvandt og lod som om,
begravede sine sande følelser, sit sande jeg.
Følelsen var for velkendt, og tiden løb ud.
Som aftenen skred frem, indså jeg, jeg ikke kunne vente på Gibbs.
Så meget som han elskede Covey, kunne han ikke redde hende,
men det kunne jeg.
Dengang var der ikke nogen kameraer.
Hvis du lod, som om du var uskyldig, troede folk på dig.
så det gjorde jeg.
Og jeg så mig aldrig tilbage.
Jeg tænkte, jeg sendte hende til London, i den tro, at det var hendes far,
så hun ikke følte sig forladt.
Hun må have vidst, det var mig.
Og derfor holdt hun sig på afstand...
...for at beskytte dig.
Jeg vendte aldrig den nat med nogen andre end Pearl.
Jeg tog et liv,
og jeg har...
...ikke anerkendt det i 50 år.
Men I er beviset på, jeg gjorde det rigtige.
Det ville have været en drøm,
hvis Covey havde været i live og kunne se dette,
os alle samlet her.
Jeg ville ønske, jeg kunne sig farvel til begravelsen, da jeg havde chancen.
Også mig.
Jeg ville bare...
Jeg var ikke klar.
Det var ingen af os.
Nu, hvor vi er, kan vi måske.
Hvad der galt?
Hvis vi går videre, må du vide noget.
Jeg var der den aften til din reception.
Jeg mødte op for dig, Covey,
i den tro, at jeg var helten, jeg troede, du behøvede.
Jeg kunne ikke finde en måde at komme omkring Little Man,
så jeg besluttede mig for bare at prøve,
i håbet om, at jeg kunne finde et øjeblik, hvor du var alene,
for at tage dig under armen ud i natten.
Men...
...jeg så ham kysse dig,
og du smilede,
og jeg frygtede, du havde besluttet dig for at fortsætte uden mig.
Nej.
Gibbs, du forstår ikke.
Jeg spillede en rolle for at overleve.
Det var alt, jeg kunne gøre.
Det forstår jeg nu.
Det gør jeg.
Jeg var en kujon.
Det beklager jeg.
Jeg tilgiver dig.
Hvis vi skal fortsætte, må du tilgive dig selv.
Ma...
Jeg er her.
Vi har de samme hænder.
Vi ses derude, Covey.
Hey, folkens.
Det er noget tid siden, jeg har slået noget op, men jeg er her.
Denne er til min bedstemor Mathilda Brown,
hvor end du er.
Have a little song
Won't take long
Sing it right
Once or twice
Oh, lordy me
Didn't I shake sugaree?
Everything I got is done and pawned
Pawn my watch
Pawn my chain
Pawn everything that was in my name
Oh, lordy me
Didn't I shake sugaree?
Everything I got is done and pawned
Dr. Benett,
fortæl mig om første gang, du oplevede
racemæssig diskrimination på instituttet.
That was in my life
Oh, lordy me
Didn't I shake sugaree?
Everything I got is done and pawned
Pawn my chair
Pawn my bed
Ain't got nowhere to lay my head
Oh, lordy me
Didn't I shake sugaree?
Everything I got is done and pawned
Mabel, der er så mange ting, jeg ville have, du skulle vide,
så mange ting, jeg ville ønske, jeg kunne have lært dig igennem årene.
Jeg brugte mit liv på at overveje, hvad hændte min egen mor,
og du skal vide alting, inklusiv din biologiske fars navn.
Men jeg må advare dig, folk kan blive såret.
Du har set, hvordan tingene gik i vores omskiftelige, moderne verden,
men det er en del af vores historie.
Hvad du vælger at gøre med denne viden, er op til dig.
Tekster af: Ronja Lasvill-Andersen