Din episoadele anterioare:
B și B,
v-am spus o poveste despre o fată fără familie și fără trecut.
Dar, desigur, nu asta e povestea mea.
Ce faceți?
Nu. Nu! Te rog!
Chiar crezi că tata ar fi vrut să știe totul?
Sigur e o greșeală. Nu sunt adoptată.
Eleanor a fost mama ta biologică.
Nu v-ați gândit că poate aș vrea să aflu?
Și nu ți-am spus anumite lucruri din aceleași motive
pentru care nu i-ai spus lui Gio tot adevărul despre tatăl lui.
Nu pot să înfrunt rasismul de unul singur.
Dar se pare că nu e adevărat.
Ai nevoie de mine, Benny.
Ai avut șansa să faci ceva cu viața ta și ai ratat-o.
Măcar, cu mine, erai cineva!
Povestea mea s-a terminat.
Îmi dau seama că vă las cu multe întrebări fără răspuns...
mai ales despre nunta mea.
Mama nu l-a ucis pe Micuțu'.
E o nebunie.
Fiica mea, principala voastră suspectă, e moartă. Caz închis.
Cazul încă e deschis. N-a fost niciodată singurul suspect.
Faptul că a apărut peste hotare folosind numele de fată al mamei sale.
Doar nu vrei să trăiești cu secrete.
Toți avem secrete.
Poliția crede că știe cine l-a otrăvit pe Micuțu'.
Încercați să înțelegeți că nimic n-a fost ușor în noaptea aceea!
Dar, în cele din urmă, trebuia să se întâmple.
Pearl!
Mathilda, sunt aici.
Respiră!
Și împinge!
Te descurci.
Încă o dată!
Ai reușit.
E fetiță.
Uite cât păr!
Negru și drept, ca al tatălui tău.
Sunt aici.
Mami e aici.
Draga mea Coventina.
Coventina?
Zeița apei.
Pearl,
doar în tine am încredere să ai grijă de ea.
Și voi avea mereu.
Ca nașă?
Aș fi onorată.
Să alung nălucile și spiritele rele.
Ai văzut?
Fructe de nucșoară.
Le zdrobesc și le frec în buric, ca să se vindece.
Nu e nucșoară. Uită-te mai bine!
Măiculiță, e copacul morții.
E otrăvitor.
Îmi pare rău.
GUSTUL DULCE DE ACASĂ
Tort negru
Pot să te ajut, mamă?
Nu, nu poți.
E ultimul meu tort.
Trebuie să-l fac singură.
Te rog!
Bine, atunci.
Mulțumesc!
Mamă.
Pentru anul ăsta.
Ai fost un dar.
Dă-te! Amesteci în loc să aerezi.
Lasă-mă pe mine!
Haide!
Sunt sus, dacă ai nevoie de mine.
Byron?
Sper că, într-o zi, vei face și tu la fel cu copiii tăi.
Aș vrea să fiu aici, să-i învăț, dar...
vei avea mereu asta.
E moștenirea ta.
Păstreaz-o!
B și B, e un tort mic, negru, în congelator.
Nu-l aruncați!
Stați împreună și împărțiți-l la momentul potrivit!
Veți ști când.
Cu dragoste, mama.
Bine.
Gata?
Ce naiba e aia?
Mama și tata, în Jamaica.
Ce tineri erau!
Cine e cealaltă fată?
Benedetta „Bunny” Pringle.
Benedetta era numele real al lui Bunny.
M-a botezat după cea mai bună prietenă a ei.
Să știi că am ajutat-o pe mama să facă tortul.
Cum de n-am văzut asta?
Amândoi n-am văzut multe.
Cred că s-a străduit mult ca să vă ascundă toate astea.
Da.
Dacă nu vă supărați, m-aș întoarce la hotel.
Am de dat niște telefoane.
Nu poți pleca acum.
Mi-am ignorat telefonul de când am ajuns aici.
Dacă nu apar curând,
mă tem că familia mea mă va da dispărută.
Bine, dar te rog să nu pleci fără să-ți iei rămas-bun!
Ne vedem la înmormântare.
Lasă-mă să te conduc!
Pa!
Hei!
Etta Pringle nu e doar o localnică care s-a descurcat,
ea a cucerit lumea prin înot.
Benedetta „Bunny” Pringle e Etta Pringle.
E faimoasa înotătoare.
Mama era obsedată de ea, mai știi?
Da.
Credeam că e mândria jamaicană.
După ce a câștigat prima cursă în Kingston,
Etta a doborât recorduri înotând pe distanțe mari.
Fiind prima femeie de culoare din lume care a înotat prin Canalul Mânecii,
prin Strâmtoarea Magellan din Chile și prin apele coastei siberiene,
încă nu dă semne de încetinire.
Mama o urmărea pe Etta.
Cum mă urmărea tata pe mine.
PENTRU BUNNY
PENTRU LUCY
- Lectură plăcută! - Mulțumesc!
Cine urmează?
SCOȚÂND-O LA CAPĂT
Bună, Bunny!
SCOȚÂND-O LA CAPĂT
Doamne!
În toți anii ăștia, am crezut că Covey a murit în accidentul de tren.
Nu înțeleg.
Dacă mi-a urmărit cariera, de ce nu m-a contactat?
În ultimul ei mesaj,
a spus că există o persoană care știe adevărul
despre noaptea nunții.
Crezi că ea l-a ucis pe Micuțu'?
N-am învinovăți-o,
dar nu înțelegem de ce ne-ar spune toate astea
și nu ar menționa asta.
Probabil a avut motivele ei, ca să vă protejeze pe amândoi.
Și tatăl nostru?
- Crezi că ar fi putut s-o facă? - Nu știu.
Dacă n-a zis în înregistrare,
cred că n-a vrut să știți.
Dar trebuie să știm.
Nu-mi pasă.
Îmi pare rău dacă nu mă interesează ce s-a întâmplat cu Micuțu'.
Timp de 50 de ani, am crezut că cea mai bună prietenă a mea a murit.
Vreau să știu cum a putut să continue
fără să-mi spună că a supraviețuit.
Trebuie s-o auzi pe mama...
PENTRU BUNNY
...așa că vino la noi după ce asculți mesajul
și vorbim după înmormântare.
Nu. Nu voi participa.
Am muncit din greu ca să uit de toate astea.
Îmi pare foarte rău, trebuie să plec.
- Domnișoară Pringle, vă rog... - Benny, las-o să plece!
Nu putem lăsa povestea mamei să se termine așa.
N-avem de ales.
Dacă nu vrea să vorbească,
poate că ar trebui să mergem în Jamaica după înmormântare.
În Jamaica?
- Și ce să facem? - Să punem întrebări.
Despre nuntă, despre bunicii noștri.
- Ascultă, Mathilda a dispărut. - Da.
Dar dacă a început o viață nouă?
Sau a avut alți copii?
Nu vrei să știi dacă avem rude?
Un nou membru al familiei îmi ajunge, Ben.
Sunt multe lucruri pe care nu le știm.
Sunt lucruri pe care nu le vom ști niciodată.
Dragă Bunny, de unde să încep?
Știi cel mai bine că poveștile nespuse modelează viețile oamenilor,
atât când sunt ascunse, cât și când sunt dezvăluite.
Nu-ți pot explica cât m-am bucurat să te văd la știri.
Nu știi de câte ori am vrut să te contactez,
așa că iartă-mă că te rog să mă mai ajuți o ultimă dată!
E vorba despre copiii mei.
Înveselește-te, da?
Doar, uită-te la mine!
Arăți minunat.
Dacă prin minunat înțelegi ridicol.
Hai! Dacă nici așa nu zâmbești, nu știu ce să mai fac.
Nu poți face nimic, Bunny.
Am fost proaste, crezând că putem pleca de pe insulă.
Suntem fete.
Ni se spune cum să mergem, cum să vorbim, unde să înotăm, pe cine să iubim.
De ce am crezut că lucrurile vor fi altfel pentru noi?
Pentru că suntem diferite.
Așa credeam și eu.
Încă cred.
Pentru că mai există speranță pentru tine, Bunny.
Vei înota în cursa portuară la anul,
apoi vei pleca într-o țară exotică cu o bursă de înot.
Promite-mi că o vei face!
O voi face.
Și tu îmi vei fi alături.
Nu.
Eu voi fi cu Micuțu'.
Încetează!
Tatăl tău își va face treaba.
De unde știi?
Fiindcă mereu a făcut-o.
Nu-i așa?
Pentru că te iubește.
Intră!
Unde ai fost?
Ce cauți aici?
Te mai întreb o dată.
Unde ai fost în toată nebunia asta cu planificarea nunții?
Am stat departe, cum mi-a cerut Covey.
Ai stat departe destul.
Covey tot mai crede că tatăl ei va găsi o cale să oprească nunta,
dar știm amândoi că nu poate.
Ce ai de gând să faci?
Eu?
Știi că plec la facultate.
Deci o abandonezi, la fel ca mama ei.
Și acum, tatăl ei. Asta e tot?
Ce vrei să fac?
Micuțu' ne-ar omorî pe amândoi. Asta vrei?
După nunta asta, n-o vom mai vedea niciodată.
- Asta vrei? - Sigur că nu.
Atunci, cum poți s-o lași în urmă?
- Credeam că o iubești. - O iubesc.
Dovedește-o!
Doar n-ai de gând să citești necrologul pe care l-ai scris înainte, nu?
Ce-ai vrea să spun?
Nu știu.
Ceva legat de viața ei ca Covey...
ca să onorăm cine a fost cu adevărat.
Și s-o recunoaștem pe Mabel ca soră.
N-o putem recunoaște pe Mabel ca soră fără să-i distrugem lumea.
Deci le vei vorbi oamenilor și vei minți, ca mama și ca tata?
- Nu asta și-ar fi dorit mama. - Ba da.
A ajutat să organizăm asta, Ben.
E înmormântarea lui Eleanor, nu a lui Covey.
Așa că trebuie s-o duc la capăt,
să onorez viața pe care a ales s-o ofere lumii.
Adevărul e pentru noi.
Vin acasă în câteva zile și discutăm atunci despre internat,
dar acum nu e un moment bun.
Când e un moment bun, mamă?
Mereu ești între zboruri, apariții
și trecut prin vamă.
Unde ești, apropo?
Sunt în California.
Ești în State? De ce?
Facem câteva opriri aici pentru cartea mea, deci...
Încă n-au anulat-o?
- Giovanni! - Glumesc.
De ce nu mi-ai spus? Ai plecat fără să-ți iei rămas-bun.
Ai dreptate. Îmi pare rău.
Lucrurile s-au încins puțin cu bunicii tăi.
Îmi spui ce s-a întâmplat?
N-a fost mare lucru. Probabil vei râde când îți voi spune.
Nu-ți mai face griji! Bine?
Vin acasă în câteva zile și-ți explic atunci.
- Bine, dragă? - Sigur. Cum vrei.
Bine, te iubesc. Pa!
Uite-o pe fata ta!
Mă duc la Mabel. Ne vedem înăuntru.
Da.
Bună!
Apreciez că ai venit.
Desigur. Știi că am iubit-o.
Ce crezi c-ar fi zis de discursul tău uluitor?
- Ai aflat. - Am văzut peste tot.
Sunt mândră de tine.
Unul dintre motivele pentru care am făcut asta
e ce mi-ai spus tu despre faptul că nu fac nimic.
Haide! Vorbește cu mine!
Vorbim peste câteva zile.
- Nu vreau să vorbesc despre asta... - Nu.
- ...la înmormântare. - Nu mai aștept.
- Nu e momentul. - Lynette!
Nu te las să pleci iarăși.
Spune-mi!
Sunt însărcinată.
Bine? Am aflat când eram în Illinois
și am vrut să-ți spun, dar a murit mama ta.
Apoi au apărut înregistrările și Benny.
Îmi pare rău.
Nu.
Vom avea un copil.
E o veste grozavă.
Da?
Ce înseamnă asta?
Când am vorbit ultima oară despre copii?
Mereu mi-am imaginat că vom avea copii.
Să-ți imaginezi că ai copii și chiar să ai nu e același lucru.
Lynette, îmi dau seama de asta.
Și eu nu-mi pot imagina viața mea cu un copil.
Ce vrei să spui?
Că nu vrei copii?
Sau că nu vrei să ai copii cu mine?
Spun că nu știu.
Deci...
ce-am făcut în toți anii ăștia?
Ne-am jucat de-a familia?
Nu e corect.
Spune-mi de ce eu m-am gândit că ne construim un viitor,
iar tu ești în cu totul altă situație.
Poate e o poveste pe care ți-o spui singur.
- „Poveste.” - Sau poate e o poveste
pe care ne-o spunem amândoi.
Nu știu.
Aș minți dacă aș spune că știu sigur că vreau asta.
Îmi pare rău.
Viitoare stea #VaUrma Fiți pe fază.
Nu mă așteptam la un sicriu deschis.
De ce crezi că stau tocmai aici?
- Doamne! Mă bucur să te văd. - Mă bucur să te văd.
Îmi pare rău.
Nici n-am avut curaj să merg la slujba tatălui meu.
Și iată-mă, fiica rătăcitoare în carne și oase.
Mi s-a interzis să merg la înmormântarea soțului meu.
Mai degrabă la priveghiul organizat de părinții lui, deci
- ...am câștigat. - Soțul tău?
Îmi pare rău. Nu știam că a murit.
Nu-i nimic. S-a întâmplat acum 16 ani.
Eram însărcinată cu Gio.
Nu și-a cunoscut tatăl?
Din păcate, nu.
De ce ți-ar interzice părinții lui să vii la înmormântare?
Îți povestesc altă dată.
- Plec. - Ce?
Nu mai pot.
Ce?
Să mint.
Aveai dreptate.
Nu mai pot.
Bună dimineața!
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Eleanor Bennett s-a născut Eleanor
Douglas...
și toți am cunoscut-o pe Eleanor Bennett
în moduri diferite.
Ca mamă.
Ca voluntară.
Ca prietenă.
Ca parteneră.
Când a murit soția mea,
am simțit că vreau să dispar cu ea.
Apoi m-a sunat Eleanor și mi-a spus,
„Când e vorba despre identitate, Charles...”
Charles.
„...e că familia te vede într-un fel, tu te vezi într-un fel,
iar ceilalți te văd altfel.”
Doamne!
Îmi va lipsi felul în care mă privea.
Deci te-ai răzgândit?
Mama ta a insistat.
Sigur că da.
Am fost așa de șocată când mi-ai zis că a murit,
încât am uitat să te întreb când s-a întâmplat.
Acum nouă zile.
Am avut luni întregi să mă pregătesc.
Și, până azi, am crezut că reușisem.
Cum să jelești după un om pe care nu l-ai cunoscut?
Și nu doar pe mama.
Tata era genul de tată care îi făcea pe ceilalți să dea prost.
Genul de tată cum credeam că vreau să fiu eu.
Acum...
mă întreb dacă a fost ceva real.
Semeni tare mult cu el.
Și el o adora pe mama ta.
Știu.
E singurul lucru adevărat pe care încă-l știu.
Cum Dumnezeu s-au găsit?
Ei povesteau că mama a leșinat pe o stradă aglomerată din Londra,
- ...iar tata a fugit ca s-o ajute. - Da.
Cavalerul ei salvator.
Trebuia să-mi dau seama că era doar o poveste.
O minciună, ca toate celelalte.
Înțeleg că ești furios.
Fiecare suferă altfel.
Tu cum ai făcut?
Acum mulți ani, când ai auzit că a murit.
Am încetat să mă mai gândesc la ea. A trebuit.
Nu a fost niciun cadavru,
niciun mormânt,
nicio cinstire a vieții ei.
Deci n-ai jelit-o cu adevărat.
Părinții tăi ți-au zis despre o tradiție din Caraibe, în a noua noapte?
E un ritual pentru decedat în a noua noapte de după moarte.
O comemorare tradițională.
Dacă prin înmormântările părinților voștri v-ați luat adio de la Eleanor și Bert,
cred că ne-ar prinde bine să ținem ritualul din a noua noapte,
în care să ne luăm rămas-bun de la Covey și de la Gibbs.
Bine, dă-mi-l!
Vreau să fiți prezenți, atât psihic, cât și fizic.
Doar așa se face corect ritualul.
Și ce trebuie să facem?
N-ai fost atentă?
Trebuie să eliberăm spiritul malefic al lui Covey.
Da, așa e. Nu, desigur. Da.
Nu faceți mișto. Suntem toți jamaicani, nu?
Așa se pare.
Noi credem că o persoană are trei părți, corp, spirit și nălucă.
Spiritul rău care rămâne în corp.
Dacă nu pleacă după nouă nopți, poate rămâne veșnic acolo,
aducând ghinion familiei lăsate în urmă.
De aici și ritualul din a noua noapte, în care e eliberat.
Nu va fi ritualul tradițional,
dar vom mânca, vom spune povești și apoi vom face un foc,
vom arde suvenirele din trecutul lui Covey și Gibbs,
eliberându-i pe vecie de regretele și de greșelile lor.
Bine. Cred că pot să mă obișnuiesc cu toate astea.
Dar ne vei spune vreodată ce a spus mama în înregistrarea ei?
E între mine și Covey.
Ți-a spus că regretă
- ...felul în care s-a purtat cu tine? - Cu mine?
I-ai spus că simți ceva pentru ea
și te-a respins.
Nu și-a iertat acea reacție.
Da. E adevărat, m-a rănit, dar s-a revanșat.
Cum?
A venit la mine cu o motocicletă furată
și m-a dus la plimbare.
Bunicul tău o câștigase la luptele de cocoși. Era beat mort
și ea vrut să mă ducă la o plimbare înainte să se trezească.
A fost o ofertă de pace.
Îmi pare rău că te-am respins mai devreme.
Știu că ți-a fost greu să spui ce ai spus.
Ai făcut ce trebuia.
E periculos ca o fată să o placă pe alta.
Nu-i așa?
Bunny, când am spus că e periculos, n-am vrut să spun că e greșit.
Ce înseamnă asta?
Nu știu.
Nu vreau să simți că trebuie să te porți ca altcineva.
Nu cu mine.
Deci trebuie să mă prefac
cu toți ceilalți?
Nu știu.
- Aș vrea să am răspunsuri, dar... - E în regulă.
Nu e nevoie să vorbim despre asta. Eu
nu trebuia să spun nimic.
Sincer, nici nu știu ce am spus. Eu...
știu doar ce simt.
- Cum te simți? - Speriată.
Nu pot pocni din degete ca să fac lumea un loc mai bun pentru tine,
dar voi face tot ce pot ca să te simți în siguranță cu mine.
Măcar atât să fac,
căci eu așa m-am simțit mereu cu tine.
Mama voastră a fost în multe feluri.
A suferit mult în viață și a pierdut multe, desigur,
dar au fost și multe părți bune.
A fost o femeie extraordinară.
Nimeni din apropierea mea, în afară de ea, nu m-a lăsat să fiu cum voiam să fiu.
Când a plecat la Londra, nu eram sigură că mă voi descurca singură.
Dar, dacă n-ar fi plecat, aș fi rămas în umbra ei pentru totdeauna.
Unde e mai ușor să te ascunzi.
Eu m-am ascuns în a ta.
Și în a iubitei mele, Joanie.
Și în a lui Steve.
Urăsc că simți că a trebuit să te ascunzi.
Mult timp, Steve a fost singurul care a crezut în mine.
Nu.
El te-a făcut să crezi asta.
Noi mereu am crezut în tine, Ben.
Cred că trebuie să-mi dau seama cum să cred eu în mine.
Cum ai făcut tu, Etta, când a plecat mama.
Aș vrea să-mi fi spus despre tine.
Cred că m-ar fi împiedicat să plec.
Dacă ți-ar fi spus despre mine,
ar fi trebuit să-ți spună totul despre viața ei dinainte.
Era totul sau nimic.
Sunt sigură că și părinții mei au simțit la fel.
Nu vreau să se termine.
Ce nu vrei să se termine?
Să fim toți aici, împreună.
Vă veți întoarce la slujbele și la familiile voastre
- ...și voi rămâne doar eu. - Nu.
- Nu va fi așa. - Nu, și nu vei fi singură.
Fie că va fi la Roma, fie la Londra, pe mine tot mă vei avea.
Ne vei avea pe toți.
Și arta, și muzica ta.
Asta sunt eu? Arta și muzica mea?
Dacă e așa, am pus-o.
N-am mai creat nimic nou de ani de zile, nu fără partener.
Și, când încerc, mă gândesc, „E o imitație. Nu e gata.”
Ăsta e sindromul impostorului. Cu toții îl avem.
Da, dar al vostru nu vă ține pe loc.
Tu ești o bucătăreasă faimoasă.
Pe cale să fie reprimată.
Până le spui tuturor că ești neagră
și cineva va câștiga un Oscar jucându-te pe tine.
Mabel, facem mișto de tine.
Dar sunt o escroacă.
Nici fiului meu nu i-am putut spune de ce am venit aici.
Nu e prima minciună pe care i-am spus-o.
Sau cea mai rea.
Și, dacă îi zic adevărul despre tatăl lui și cum ne-am cunoscut,
poate nu va mai avea încredere.
Vrei ca Gio să afle de la altcineva,
- ...cum ai aflat tu de adopție? - Sigur că nu.
Dar, când afli că ai fost mințit
de cei în care aveai încredere cel mai mult,
te gândești la toate lucrurile pe care nu le-ai înțeles pe deplin
și te gândești la minciunile pe care ți le-ai spus tu.
Totul se schimbă și nu poți da înapoi.
E înspăimântător.
Mabel,
secretul tău e năluca ta.
Fie acum, fie mai târziu, trebuie să-i dai drumul.
Nu sunt pregătită să-mi eliberez năluca.
Eu sunt.
E Steve.
Dar deja ai scăpat de el.
Nu.
- A trecut pe aici când erai la dezbatere. - Ce?
- A încălcat ordinul de restricție? - N-am știut ce să fac.
Ori suni la poliție, ori pe mine.
Îmi pare rău, dar nici tu nu-mi spui chiar totul.
Nu mi-ai spus ce se întâmplă cu Lynette sau cu slujba ta.
Când te-am întrebat de promovare, ai mințit.
Nu e același lucru.
Cum să nu fie același lucru?
Nu, vă rog, opriți-vă!
Nu vedeți ce împovărați sunteți de secretele voastre?
Nu doar părinții voștri trebuie eliberați.
Ci și voi.
Altfel, toți veți face la fel cu copiii voștri.
Știu cum e.
Eu duc povara asta de 50 de ani.
Faptul că am aflat că și-a făcut o viață cu Gibbs
și că el a văzut-o reușind în viață
și devenind tot ce știam că poate deveni
mi-a stârnit sentimente pe care nici nu știam că le mai am.
Sentimente legate de alegerile noastre
din seara nunții lui Covey.
Nu vreau să vă schimbați părerea despre părinții voștri,
mai ales despre tatăl vostru.
Dar a fost o situație dificilă pentru noi toți.
Dar acum e timpul să vă spun toată povestea.
Cu două săptămâni înainte de nuntă...
m-am dus la tatăl vostru
și l-am implorat să găsească un plan pentru a opri asta.
Când a venit ziua nunții,
am sperat și m-am rugat ca ea să fi dispărut
din apartamentul nupțial.
Dar n-am găsit-o.
Ai văzut-o pe Covey?
Ce e aia?
Vino!
E fruct de copacul morții.
Seva sa e otrăvitoare.
Nu înțeleg.
Asta e scăparea lui Covey.
Mirele a rezervat apartamentul nupțial.
După petrecere,
proaspeții însurăței vor primi o băutură festivă.
Micuțu' o va bea, va adormi și nu se va mai trezi.
Ce?
N-o putem trimite pe Covey în apartamentul nupțial cu el.
Știi ce va face.
Îi dăm mult vin la petrecere,
ca să fie prea beat pentru așa ceva.
Și dacă nu e prea beat?
Ai un plan mai bun?
M-am gândit bine.
E singura cale.
Cum o scoatem de aici?
Voi aștepta până când vinul va fi trimis în apartament.
Am împachetat tot ce-i trebuie lui Covey ca să ajungă la Londra,
inclusiv un loc unde să stea.
Dar, ca să plece teafără de pe insulă,
nu-i putem spune nimic.
Dacă Micuțu' suspectează ceva, s-a zis cu noi.
Îmbracă-te, altfel întârzii!
Pe atunci, eram învățate să ne bazăm pe bărbați ca să salvăm situația,
așa că mă bazam pe Gibbs, dar nu le-am spus lui Pearl sau lui Covey.
N-am putut spune nimănui.
A trebuit să intru în joc, până a venit Gibbs cu un plan mai bun.
Doar
lasă-ți mintea să-și urmeze cursul!
Nu știam ce altceva să-i spun ca s-o ajut să treacă peste ziua aia,
dar, când am văzut rezultatele sfatului meu, am regretat imediat.
Doamnelor și domnilor, pentru soția mea.
Cea mai bună prietenă a mea dispărea, se prefăcea,
își ascundea adevăratele sentimente, adevărata sine.
Sentimentul era familiar, iar timpul se scurgea.
Odată cu trecerea nopții, mi-am dat seama că nu-l puteam aștepta pe Gibbs.
Oricât ar fi iubit-o pe Covey, nu putea s-o salveze,
dar eu puteam.
Pe atunci, nu erau camere.
Dacă făceai pe nevinovata, oamenii te credeau.
Așa că asta am făcut.
Și nu m-am mai uitat înapoi.
Am crezut că am trimis-o la Londra bănuind că tatăl ei o făcuse,
ca să nu se simtă abandonată.
Dar cred că a știut că eu am fost.
De asta a păstrat distanța,
ca să te protejeze.
N-am discutat decât cu Pearl despre seara aceea.
Am curmat o viață
și
n-am recunoscut asta timp de 50 de ani.
Dar voi sunteți dovada vie că am făcut ce trebuia.
Ar fi fost un vis
dacă Covey ar fi trăit și ar fi văzut asta,
noi toți împreună.
Mi-aș dori să-mi fi putut lua rămas-bun la înmormântare când am avut ocazia.
Și eu.
Pur și simplu,
nu eram pregătită.
Niciunul dintre noi nu era.
Acum că suntem, poate că putem.
Ce s-a întâmplat?
Dacă e să continuăm, trebuie să știi ceva.
În seara aceea, am fost la nunta ta.
Am venit după tine, Covey,
crezând că pot fi eroul de care aveai nevoie.
N-am găsit niciun mod să scap de Micuțu',
așa că am improvizat,
sperând să găsesc un moment în care să fii singură,
ca să fugim în noapte.
Dar...
apoi l-am văzut sărutându-te,
iar tu ai zâmbit
și m-am temut că vei continua fără mine.
Nu.
Gibbs, nu înțelegi.
Jucam un rol, ca să supraviețuiesc.
Asta e tot ce puteam face.
Acum înțeleg.
Serios.
Am fost un laș pe atunci.
Îmi pare rău.
Te iert.
Dacă vrei să mergem mai departe, trebuie să te ierți și tu.
Mamă...
sunt aici.
Avem aceleași mâini.
Ne vedem acolo, Covey.
Bună!
Nu v-am mai ținut de mult la curent, dar iată-mă!
Asta e pentru bunica mea, Mathilda Brown,
oriunde ai fi.
Cântă un cântecel
Nu va dura mult
Cântă-l cum trebuie
O dată sau de două ori
O, Doamne
Așa-i c-am tremurat, Sugaree?
Tot ce am s-a dus, amanetat
Mi-am amanetat ceasul
Mi-am amanetat lanțul
Mi-am amanetat tot ce aveam pe numele meu
O, Doamne
Așa-i c-am tremurat, Sugaree?
Tot ce am s-a dus, amanetat
Doctor Bennett,
povestește-mi despre prima dată când ai avut de-a face
cu discriminarea rasială la institut.
Care a fost în viața mea
O, Doamne
Așa-i c-am tremurat, Sugaree?
Tot ce am s-a dus, amanetat
Mi-am amanetat ceasul
Mi-am amanetat lanțul
N-am nici măcar unde să dorm
O, Doamne
Așa-i c-am tremurat, Sugaree?
Tot ce am s-a dus, amanetat
Mabel, sunt multe lucruri pe care voiam să le știi,
multe lucruri pe care aș fi vrut să te fi învățat de-a lungul timpului.
Toată viața m-am întrebat ce s-a întâmplat cu mama mea
și vreau să știi tot ce știu, inclusiv numele tatălui tău biologic.
Dar trebuie să te avertizez că oamenii ar putea avea de suferit.
Ai văzut cum decurg lucrurile în lumea noastră instabilă și modernă,
dar el face parte din povestea ta.
Ce alegi să faci cu aceste informații depinde de tine.
Subtitrarea: Alexandru Pintilei