I tidigare avsnitt...
B och B,
jag berättade en historia om en flicka utan familj och förflutet.
Men det är inte min historia.
Vad gör ni?
Nej. Nej! Snälla!
Tror du att pappa hade velat veta allt?
Det är ett misstag. Jag är inte adopterad.
Eleanor var din biologiska mor.
Slog det er inte att jag kanske ville veta?
Vi berättade inte vissa saker av samma anledning
som du inte har berättat sanningen för Gio om hans far.
Jag kan inte bekämpa rasism på egen hand.
Du kan inte leva upp till det.
Du behöver mig, Benny.
Du hade chansen att bli något och du sumpade den.
Med mig var du åtminstone nån.
Jag har nått slutet på min historia.
Jag inser att jag lämnar er med så många obesvarade frågor...
särskilt angående mitt bröllop.
Mamma dödade inte Little Man.
Det här är galet.
Min dotter, er huvudmisstänkte, är död. Fallet är avslutat.
Fallet utreds fortfarande. Hon var inte den enda misstänkta.
Det faktum att hon dök upp utomlands under sin mors flicknamn.
Du vill inte leva ett liv med hemligheter.
Vi har alla hemligheter.
Polisen tror att de vet vem som förgiftade Little Man.
Försök att förstå att inget med den kvällen var lätt.
Men i slutändan var det tvunget att ske.
Pearl!
Pearl.
Mathilda, jag är här.
Andas.
Och krysta.
Du klarar det.
En gång till.
Du klarade det.
Det är en flicka.
Titta på allt hår.
Så svart och rakt, precis som din pappa.
Jag är här.
Mamma är här.
Min fina Coventina.
Coventina?
Vattnets gudinna.
Pearl.
Du är den enda jag litar på som kan ta hand om henne.
Och det kommer jag alltid att göra.
Som hennes gudmor?
Det vore en ära.
Jag ska avvärja onda andar.
Ser man på.
Muskotnötfrukt.
Jag mosar den och gnider in den i naveln så att hon läker.
Det är inte muskot. Titta närmare.
Herregud, det är mancinellafrukt.
Den är giftig.
Jag är så ledsen.
SVART TÅRTA
Kan jag hjälpa dig, mamma?
Nej, det kan du inte.
Det är min sista tårta.
Jag måste göra det här själv.
Snälla.
Okej, då.
Tack.
Mamma...
För i år.
Du har varit en gåva.
Maka på dig. Du rör när du borde vispa.
Låt mig.
Gå nu.
Jag är där uppe om du behöver mig.
Byron.
Jag hoppas att du gör det här med dina egna barn en dag.
Jag önskar att jag kunde vara här och lära dem, men...
Du har alltid det här.
Det är ditt arv.
Håll fast vid det.
B och B, det finns en liten svart tårta i frysen till er.
Kasta den inte.
Sätt er ner och dela den när tiden är inne.
Ni vet när.
Kram, mamma.
Okej.
Redo?
Vad fan är det där?
Det är mamma och pappa på Jamaica.
Se så unga de var.
Vem är tjejen?
"Benedetta 'Bunny' Pringle."
Benedetta var Bunnys riktiga namn.
Mamma döpte mig efter sin bästa vän.
Jag hjälpte mamma baka tårtan.
Hur kunde jag missa det?
Vi har båda missat så mycket.
Hon måste ha jobbat hårt för att dölja det här för dig.
Ja.
Jag vill gärna åka till hotellet.
Jag måste ringa några samtal.
Du kan inte gå nu.
Jag har ignorerat min telefon sen jag kom hit.
Om jag inte hör av mig
är jag rädd att min familj anmäler mig försvunnen.
Okej, men åk inte utan att säga hej då.
Vi ses på begravningen.
Jag följer dig ut.
Hej då.
Hej.
Etta Pringle är inte bara en lokal tjej som har lyckats.
Hon har erövrat världen en simtur i taget.
Benedetta "Bunny" Pringle är Etta Pringle.
Den kända simmaren.
Mamma var besatt av henne. Minns du?
Ja, det gör jag.
Jag trodde det var jamaicansk stolthet.
Efter sin första hamnloppsvinst i Kingston,
slog Etta rekord med sina fantastiska långdistanssim.
Som den första svarta kvinnan i världen som simmade över Engelska kanalen,
Magellans sund i Chile och det iskalla vattnet utanför Sibirien,
visar hon inga tecken på att sakta ner.
Mamma höll koll på Etta.
Som pappa höll koll på mig.
TILL BUNNY
TILL LUCY
- Varsågod. - Tack, miss Pringle.
Vem står på tur?
WILKERSONS BOKHANDEL: SAN DIEGO
Bunny... Hej.
Herregud.
Jag trodde att Covey dog i tågolyckan.
Jag förstår inte.
Om hon följde min karriär, varför hörde hon inte av sig?
I sitt sista meddelande
sa hon att en person vet sanningen om vad som hände på hennes bröllopskväll.
Tror du att hon dödade Little Man?
Vi klandrar henne inte,
men vi förstår inte varför hon berättar allt,
men utelämnar det.
Hon måste ha haft sina skäl, antagligen för att skydda er båda.
Vår pappa då?
- Var det han? - Jag vet inte.
Om hon inte sa det i inspelningen
ville hon nog inte att ni skulle veta.
Men vi måste få veta.
Jag bryr mig inte.
Jag är ledsen om jag inte är intresserad av vad som hände Little Man.
I 50 år trodde jag att min bästa vän var död.
Det jag vill veta är hur hon kunde fortsätta,
utan att låta mig veta att hon hade överlevt.
Lyssna på mamma.
TILL BUNNY
Kom förbi när du har lyssnat,
så pratar vi efter begravningen.
Nej. Jag kommer inte.
Jag har jobbat hårt för att lägga det här bakom mig.
Jag är ledsen, men jag måste gå.
- Miss Pringle, snälla... - Benny, låt henne gå.
Vi kan inte låta mammas historia sluta så.
Vi har inget val.
Om Etta inte vill prata
kanske vi borde åka till Jamaica efter begravningen.
Jamaica?
- Och göra vad? - Ställa frågor.
Om bröllopet, om våra morföräldrar.
- Mathilda har försvunnit. - Ja.
Men tänk om hon började ett nytt liv?
Eller fick fler barn?
Vill du inte veta om vi har familj där ute?
En ny familjemedlem är allt jag klarar av just nu, Ben.
Det är fortfarande så mycket vi inte vet.
Och vissa saker får vi aldrig veta.
Käraste Bunny, var ska jag börja?
Du vet bättre än nån annan att osagda historier formar folks liv,
både när de undanhålls och när de avslöjas.
Det har varit underbart att följa dig på nyheterna.
Du vet inte hur många gånger jag har velat höra av mig,
så förlåt mig för att jag ber dig om en sista tjänst.
Det handlar om mina barn.
Gaska upp dig.
Titta på mig.
Du ser underbar ut.
Om du med underbar menar löjlig.
Kom igen. Om det här inte får dig att le vet jag inte vad jag ska göra.
Det finns inget du kan göra, Bunny.
Vi var idioter som trodde att vi kunde lämna ön.
Vi är tjejer.
De säger åt oss hur vi ska gå, prata, simma, vem vi ska älska.
Varför trodde vi att det skulle bli annorlunda?
För att vi är annorlunda.
Jag brukade tro det.
Jag tror det.
För att det finns hopp för dig, Bunny.
Du får simma i hamnloppet nästa år,
och sen åker du till ett exotiskt land med ett simstipendium.
Lova mig att du gör det.
Det ska jag.
Och du är vid min sida.
Nej.
Jag är med Little Man.
Sluta.
Din pappa fixar det.
Hur vet du det?
Han har alltid gjort det.
Eller hur?
För han älskar dig.
Kom in.
Var har du varit?
Vad gör du här?
Jag frågar igen.
Var har du varit under bröllopsplaneringen?
Jag höll mig borta som Covey ville.
Du har varit borta länge nog.
Covey tror att hennes far kan stoppa bröllopet,
men vi vet båda två att det inte går.
Vad ska du göra?
Jag?
Jag ska börja på universitetet.
Så du överger henne, precis som hennes mamma.
Och nu hennes pappa. Är det så?
Vad ska jag göra?
Little Man kommer att döda oss båda. Är det vad du vill?
Efter bröllopet ser vi henne aldrig igen.
- Är det vad du vill? - Självklart inte.
Hur kan du då lämna henne?
- Du som älskade henne. - Det gör jag.
Bevisa det.
Du tänker väl inte hålla minnestalet du skrev förut?
Vad vill du att jag ska säga?
Jag vet inte.
Något om hennes liv som Covey...
...för att hedra den hon verkligen var.
Och uppmärksamma Mabel.
Vi kan inte uppmärksamma Mabel utan att förstöra hennes värld.
Så du tänker fortsätta ljuga som mamma och pappa?
- Det var inte vad mamma ville. - Men det är det.
Hon hjälpte till att planera det.
Eleanors begravning, inte Coveys.
Jag måste fullfölja det.
Hedra det liv hon valde att presentera för världen.
Sanningen är vår.
Jag kommer hem om några dagar. Vi kan diskutera internatskola då,
men det passar inte nu.
När passar det, mamma?
Du är alltid mellan flyg och framträdanden,
och kämpar dig igenom tullen.
Var är du förresten?
Jag är i Kalifornien.
Är du i USA? Varför?
Vi gör några stopp här för min bokturné, så...
Har de inte ställt in den än?
- Giovanni! - Jag skojar.
Varför sa du inget? Du åkte utan att säga hej då.
Du har rätt. Förlåt.
Det blev hetsigt med dina morföräldrar.
Kan du berätta vad som hände?
Det var inget. Du skrattar nog när jag berättar.
Oroa dig inte en sekund till. Okej?
Jag är hemma om några dagar och förklarar allt då.
- Okej, älskling? - Visst. Sak samma.
Okej, jag älskar dig. Hej då.
Där är din tjej.
Jag går ikapp Mabel. Vi ses där inne.
Ja.
Hej.
Tack för att du kom.
Självklart. Du vet att jag älskade henne.
Vad tror du att hon hade sagt om ditt tal?
- Du hörde. - Det är överallt.
Jag är stolt.
Jag gjorde det jag gjorde under panelen
på grund av det du sa om att leva upp till det.
Kom igen. Prata med mig.
Vi pratar om några dagar.
Jag vill inte gå in på det
- på begravningen. - Vi väntar inte.
- Det är inte rätt tillfälle. - Lynette.
Jag tänker inte låta dig lämna mig igen.
Säg det bara.
Jag är gravid.
Okej? Jag fick reda på det när jag var i Illinois,
och jag ville berätta, men din mamma gick bort.
Sen kom inspelningarna och Benny.
Jag är ledsen.
Nej.
Vi ska ha barn.
Det är goda nyheter.
Är det?
Vad betyder det?
När pratade vi om att skaffa barn?
Jag har alltid sett oss med barn.
Att föreställa sig och vara förälder är olika saker.
Lynette, jag inser det.
Jag kan inte föreställa mig livet med barn.
Vad menar du?
Att du inte vill ha barn?
Eller att du inte vill ha barn med mig?
Jag säger att jag inte vet.
Så...
Vad har vi gjort i alla dessa år?
Lekt familj?
Det är inte rättvist.
Berätta varför jag trodde att vi byggde en framtid
och du är någon helt annanstans.
Det är en historia du har trott på.
- "Historia." - Eller en historia
vi båda har intalat oss själva.
Jag vet inte.
Jag skulle ljuga om jag sa att jag var säker på att jag ville det här.
Jag är ledsen.
Blivande stjärna #hållkoll
Jag väntade mig inte öppen kista.
Varför tror du att jag är här bak?
- Herregud. Trevligt att se dig. - Trevligt att se dig.
Jag är så ledsen.
Jag kunde inte ens gå på min pappas begravning.
Och här är jag, den envisa dottern, i egen hög person.
Jag bannlystes från min mans begravning.
Eller snarare begravningen som hans föräldrar höll för honom, så...
- Jag vinner. - Din make?
Jag är ledsen. Jag visste inte att han gått bort.
Det är okej. Det var 16 år sen.
Jag var gravid med Gio.
Har han aldrig träffat sin pappa?
Tyvärr inte.
Varför skulle hans föräldrar bannlysa dig från begravningen?
Det är en annan historia.
- Jag sticker. - Va?
Jag är klar.
Klar med vad?
Att ljuga.
Du hade rätt.
Jag klarar det inte längre.
God morgon.
- God morgon. - God morgon.
Eleanor Bennett föddes som Eleanor...
Douglas, och...
Vi kände alla Eleanor Bennett...
...på olika sätt.
Som mamma.
Volontär.
Vän.
Och partner.
När min fru dog...
...ville jag försvinna med henne.
Sen ringde Eleanor och hon sa så här till mig:
"Grejen med identitet, Charles..."
Charles.
"Man har sin familjehistoria, hur man ser sig själv...
...och hur andra ser en."
Jösses...
Jag kommer att sakna hur hon såg på mig.
Så du ändrade dig?
Din mamma insisterade.
Såklart.
Jag blev så chockad när du sa att hon hade gått bort,
att jag glömde fråga när det hände.
För nio dagar sen.
Jag hade månader på mig att förbereda mig.
Fram tills idag trodde jag det.
Hur sörjer man nån man aldrig riktigt kände?
Det är inte bara mamma.
Min pappa var den sortens pappa som fick de andra att se dåliga ut.
Den pappan jag trodde att jag ville vara.
Nu...
...undrar jag om nåt av det ens var på riktigt.
Du är så lik honom.
Och han avgudade din mamma.
Jag vet.
Det är det enda jag vet är sant.
Hur i hela friden hittade de varandra?
De brukade berätta att mamma svimmade på en trafikerad gata i London.
- Pappa sprang dit för att hjälpa henne. - Ja.
Hennes riddare i skinande rustning.
Jag borde ha förstått att det bara var en historia.
En lögn, som allt annat.
Jag förstår att du är arg.
Sorg ser olika ut för alla.
Hur hanterade du det?
När du hörde att hon hade dött för alla dessa år sen.
Jag slutade tänka på henne. Jag var tvungen.
Det fanns ingen kropp...
...ingen grav...
...inget firande av hennes liv.
Så du sörjde aldrig på riktigt.
Pratade dina föräldrar med dig om en karibisk tradition, "nio kvällar"?
Det är en ritual för den avlidne den nionde kvällen efter döden.
En minnesstund, på vårt sätt.
Om dina föräldrars begravning var ett sätt att ta farväl av Eleanor och Bert,
tror jag att det kan vara bra för oss alla att hålla en niodagarsritual
för att ta farväl av Covey och Gibbs.
Okej, ge mig den.
Ni måste vara närvarande, i kropp och själ.
På så sätt kan ritualen utföras på rätt sätt.
Vad måste vi göra nu igen?
Har du inte lyssnat?
Vi måste släppa ut Coveys onda skugg-ande.
Ja, just det. Självklart. Ja.
Driv inte med mig. Vi är alla jamaicaner.
Jag antar det.
Vi tror att en person har tre delar: kropp, själ och duppy.
Den onda skugg-anden som stannar i kroppen.
Om den inte försvinner efter nio kvällar kan den stanna för alltid,
och föra otur med sig till efterlevande.
Därav "nio kvällar"-ritualen för att släppa ut den.
Det blir ingen traditionell "nio kvällar"-ritual,
men vi ska äta, berätta historier och sen tänder vi en brasa på baksidan
och bränner symboler från Covey och Gibbs förflutna,
och befriar dem från deras ånger och misstag för gott.
Okej. Jag tror att jag förstår allt det.
Men tänker du nånsin berätta vad mamma sa på inspelningen?
Det är mellan mig och Covey.
Sa hon att hon ångrade
- hur hon behandlade dig? - Mig?
Du sa att du hade känslor för henne
och hon nobbade dig.
Hon kom aldrig över det.
Det är sant, hon sårade mig, men hon gottgjorde det.
Hur då?
Hon kom hem till mig på en stulen motorcykel
och tog mig på en tur.
Er morfar vann den på tuppfäktning, och han var stupfull,
och hon ville ta mig på en tur innan han vaknade.
Det var en fredsgåva.
Förlåt att jag tystade dig tidigare.
Det måste ha varit svårt att säga det du sa.
Du gjorde rätt.
Det är farligt för en tjej att gilla en tjej.
Eller hur?
Bunny, när jag sa att det var farligt menade jag inte att det var fel.
Vad betyder det ens?
Jag vet inte.
Jag vill inte att du ska känna att du måste vara nån du inte är.
Inte med mig.
Så jag ska låtsas...
...med alla andra?
Jag vet inte.
- Jag önskar att jag hade svaren, men... - Det är okej.
Vi behöver inte prata om det...
Jag borde inte ha sagt nåt.
Jag vet inte ens vad jag sa.
Jag vet bara hur jag känner.
- Hur känner du dig? - Rädd.
Jag kan inte knäppa med fingrarna och göra världen bättre,
men jag ska göra allt för att vara din trygga punkt.
Det är det minsta jag kan göra,
för du har alltid varit min.
Er mamma var många saker.
Hon hade upplevt mycket smärta och förluster,
men det fanns så många bra saker också.
Hon var en fantastisk kvinna.
Det fanns ingen som Covey i min församling som lät mig vara mig själv.
När hon åkte till London visste jag inte om jag klarade mig själv.
Men om hon inte hade åkt hade jag kanske stått kvar i hennes skugga.
Där man kan gömma sig.
Jag gömde mig i din.
Och i min flickvän Joanies.
Och i Steves.
Jag hatar att du kände att du ville gömma dig.
Under en lång tid var Steve den enda som trodde på mig.
Nej.
Han fick dig att tro det.
Vi trodde alltid på dig, Ben.
Jag måste lära mig att tro på mig själv.
Som du gjorde, Etta, när mamma stack.
Jag önskar att hon hade berättat om dig.
Det hade hindrat mig från att fly.
Om hon hade berättat om mig,
hade hon varit tvungen att berätta allt om sitt liv.
Det var allt eller inget.
Mina föräldrar kände säkert likadant.
Jag vill inte att det tar slut.
Vad vill du inte ska ta slut?
Att vi är här tillsammans.
Ni går tillbaka till era jobb och era familjer,
- och det blir bara jag igen. - Nej.
- Det blir det inte. - Nej, du är inte ensam.
Vare sig det är Rom eller London, så har du mig.
Du har oss alla.
Och din konst och din musik.
Är det den jag är? Min konst och min musik?
För i så fall är jag körd.
Jag har inte skapat nåt nytt på åratal, inte utan en partner.
När jag försöker tänker jag: "Det är inte originellt. Den är inte klar."
Det är bluffsyndromet. Det har vi alla.
Ja, men ditt hindrar dig inte.
Du är en berömd matguru.
Som snart blir cancelled.
Tills världen får veta att du är svart,
då vinner någon en Oscar genom att spela dig.
Mabel, vi driver bara med dig.
Men jag är en bluff.
Min son vet inte ens varför jag är här.
Det är inte min första lögn.
Eller den värsta.
Jag är rädd att om jag berättar sanningen om hans far och hur vi träffades,
litar han aldrig på mig.
Vill du att Gio ska höra det från någon annan,
- som du fick reda på din adoption? - Självklart inte.
Men när man får veta att man lurats
av de man litade mest på,
tänker man tillbaka på allt man aldrig riktigt förstod,
och börjar tänka på alla lögner man intalat sig själv genom åren.
Allt förändras och man kan inte trycka tillbaka det.
Och det är skrämmande.
Mabel...
Din hemlighet är din duppy.
Och vare sig det är nu eller senare måste du släppa ut den.
Jag är inte redo att släppa min duppy.
Det är jag.
Det är Steve.
Men du har redan släppt honom.
Nej.
- Han kom förbi när du satt i panelen. - Va?
- Trots besöksförbud? - Jag visste ej vad jag skulle göra.
Ring polisen eller mig.
Förlåt, men du berättar inte allt.
Du har inte berättat om Lynette eller ditt jobb.
Och när jag frågade om befordran, ljög du.
Det är inte samma sak.
Hur är det inte det?
Nej, snälla, sluta.
Ser ni inte hur era hemligheter tynger er?
Det är inte bara era föräldrar vi måste släppa.
Vi måste släppa er också.
Annars gör ni samma sak mot era barn.
Jag vet hur det är.
Jag har burit den här bördan i 50 år.
Att få veta att Covey hade skapat ett liv med Gibbs
och att han fick se henne blomstra
och bli allt jag visste att hon kunde bli,
rörde upp känslor jag inte visste att jag hade kvar.
Känslor om valen vi tre gjorde
på Coveys bröllopskväll.
Jag vill inte att ni ska tycka annorlunda om era föräldrar,
särskilt inte om er far.
Men det var en svår situation för oss alla.
Men nu är det dags att berätta hela historien.
Två veckor före bröllopet...
...gick jag till er far
och bad honom komma på en plan för att stoppa det.
När bröllopsdagen äntligen kom
hoppades jag och bad att när jag gick in i bröllopssviten
skulle Covey vara borta.
Men jag kunde inte hitta henne.
Har du sett Covey?
Vad är det där?
Kom.
Det är mancinellafrukt.
Saven är giftig.
Jag förstår inte.
Det här är Coveys utväg.
Brudgummen har bokat bröllopssviten för natten.
Efter mottagningen...
...levereras sängfösaren till de nygifta.
Little Man njuter av sin drink, somnar och vaknar aldrig igen.
Va?
Covey kan inte gå in i bröllopssviten med honom.
Du vet vad han gör.
Vi ger honom vin på mottagningen,
så att han är för full.
Och om han inte är för full?
Har du en bättre plan?
Jag har tänkt igenom det.
Det är enda sättet.
Hur får vi ut henne?
Jag väntar när vinet skickas till sviten.
Jag har en väska med allt Covey behöver för att ta sig till London,
inklusive ett ställe där hon kan bo.
Men för att få henne från ön i säkerhet,
kan vi inte berätta det här för henne.
Om Little Man misstänker nåt är det ute med oss.
Klä på dig, annars blir du sen.
På den tiden fick vi lära oss att pojkar och män var räddare i nöden,
så jag räknade med Gibbs, men jag kunde inte berätta för Pearl eller Covey.
Jag kunde inte berätta för någon.
Jag var tvungen att spela med tills Gibbs kom med en bättre plan.
Bara...
låt tankarna vandra.
Jag visste inte vad jag skulle säga för att få henne att ta sig igenom det,
men när jag såg resultatet av mitt råd ångrade jag det direkt.
Mina damer och herrar, för min fru!
Min bästa vän försvann, låtsades,
begravde sina sanna känslor, sitt sanna jag.
Känslan var alltför bekant, och tiden höll på att rinna ut.
Under kvällen insåg jag att jag inte kunde vänta på Gibbs.
Han älskade Covey, men kunde inte rädda henne,
men det kunde jag.
På den tiden fanns det inga kameror.
Om man spelade oskyldig trodde folk på en.
Så det gjorde jag.
Och ångrade mig aldrig.
Jag trodde att jag skickade henne till London i tron att det var hennes far.
Så att hon inte kände sig övergiven.
Hon måste ha vetat att det var jag.
Det var därför hon höll sig borta.
För att skydda dig.
Jag diskuterade aldrig den kvällen med nån annan än Pearl.
Jag tog ett liv,
och jag har...
aldrig erkänt det på 50 år.
Men ni är levande bevis på att jag gjorde det rätta.
Det hade varit en dröm
om Covey hade levt och fått se det här.
Alla vi här tillsammans.
Jag önskar att jag hade fått ta farväl på begravningen när jag hade chansen.
Jag också.
Jag bara...
Jag var inte redo.
Det var ingen av oss.
Nu när vi är det kanske vi kan det.
Vad är det?
Om vi går vidare är det nåt du behöver veta.
Jag var där på din mottagning.
Jag kom för din skull.
Jag trodde att jag kunde bli din hjälte.
Jag kom inte på nåt sätt att kringgå Little Man
så jag bestämde mig för att improvisera,
och hoppades hitta dig när du var ensam
för att föra bort dig.
Men...
...jag såg honom kyssa dig...
...och du log.
Jag var rädd att du lämnat mig bakom dig.
Nej.
Gibbs, du förstår inte.
Jag spelade en roll för att överleva.
Det var allt jag kunde göra.
Jag förstår det nu.
Det gör jag.
Jag var en fegis då.
Jag är ledsen.
Jag förlåter dig.
Om vi ska gå vidare måste du förlåta dig själv.
Mamma...
Jag är här.
Vi har samma händer.
Vi ses där ute, Covey.
Hej på er.
Det var ett tag sen jag la upp nåt, men här är jag.
Den här är till min mormor, Mathilda Brown,
var du än är.
Sjung en liten sång
Tar inte lång tid
Sjung den rätt
En eller två gånger
Åh, kära nån
Visst skakade jag om tillvaron?
Allt jag har är borta och pantsatt
Pantsätt min klocka
Pantsätt min kedja
Pantsätt allt som stod i mitt namn
Kära nån
Visst skakade jag om tillvaron?
Allt jag har är borta och pantsatt
Dr Bennett...
Berätta om första gången du upplevde
diskriminering på grund av härkomst på institutet.
Det som fanns i mitt liv
Åh, kära nån
Visst skakade jag om tillvaron?
Allt jag har är borta och pantsatt
Pantsätt min stol
Pantsätt min säng
Jag har ingenstans att sova
Kära nån
Visst skakade jag om tillvaron?
Allt jag har är borta och pantsatt
Mabel, det är så mycket jag vill att du ska veta,
så mycket jag önskar att jag kunde ha lärt dig genom åren.
Jag har alltid undrat vad som hände med min mamma,
och jag vill att du ska veta allt jag vet, inklusive din biologiska pappas namn.
Men jag måste varna dig, folk kan bli sårade.
Du har sett hur sånt här utspelar sig i vår labila, moderna värld,
men han är en del av din historia.
Vad du väljer att göra med informationen är upp till dig.
Översättning: Louise Bengtsson