Què vol dir, la essa?
No és una essa.
Al meu món, vol dir "esperança".
Com a símbol, puc ser incorruptible. Puc ser immortal.
Vull anar a lluitar per tots aquells que no poden fer-ho.
Puc volar!
Puc respirar sota l'aigua,
però tu em tombes bevent.
Aquest és el meu superpoder.
Sóc un superheroi!
Aquesta ciutat es mereix una millor classe de criminals.
Espera a què em vegin a mi.
DC, per a mi, és el gran prosceni dels superherois.
Tots expliquen històries molt diferents sobre què fer amb un gran poder
i com ajudar la humanitat a millorar.
Hola, nois.
Tots són tan multidimensionals,
i la humanitat és allò a què realment respon la gent.
Es tracta de salvar el món.
Es tracta de convèncer el món que hi ha una manera millor.
Són extraordinaris, però també són molt humans i molt reals.
Durant més de 85 anys, DC ha estat la llar
de tot un univers de personatges i milers d'històries.
Però les persones reals que donen vida a aquests déus, mortals i monstres,
són molt menys conegudes.
Darrere les càmeres, aquestes ments creatives
es fan notar a través de paraules i imatges.
Quan llegeixes un còmic ben fet,
estàs llegint els moviments de la mà d'una persona sobre una pàgina.
No hi ha una forma de narrar més concisa
que una tira còmica de quatre o cinc vinyetes,
on has de marcar un inici, un nus i un desenllaç.
Els còmics sempre han reflectit l'experiència humana.
Revelen les nostres fantasies, ens provoquen emocions
i ens enfronten als nostres dimonis.
Són històries d'esperança. Són històries de redempció.
Són els mateixos temes subjacents als nostres contes populars
des del principi dels temps.
Mirant enrere es pot dir:
"Parles de còmics. Els còmics són per a les criatures.
Aquestes idees són per a criatures." Segur?
Els superherois són la realització dels desitjos,
una generació de talent, icones de la virtut forjades
que encarnen tant els somnis com les pors dels EUA.
Aquestes idees van desencadenar un fenomen cultural mundial.
Aquesta és la història dels creadors darrere de les llegendes de DC.
Superpowered: La Història de DC
AVUI DIA
L'origen de DC comença amb una figura heroica
amb aventures de la vida real que semblen ficció.
En Malcolm Wheeler-Nicholson, oficial de cavalleria a la Gran Guerra,
va lluitar a Filipines, va perseguir bandits a Mèxic
i va lluitar contra els bolxevics a Sibèria.
Com a escriptor, va convertir les seves gestes en contes
per a les revistes de l'època.
El 1935 va fundar la seva pròpia empresa.
En tan sols tres anys, va transformar la indústria del còmic,
no reimprimint tires de diaris antigues,
sinó publicant històries noves totalment originals.
NEW FUN LA GRAN REVISTA DE CÒMICS
Aquella empresa finalment es convertiria en DC Comics.
Però tot i ser un visionari, no ho va tenir fàcil com a empresari.
Resumint una història llarga i molt complicada...
PRODUCTOR DE CINE BATMAN
l'oficial va ser expulsat
i es van quedar l'empresa
just en el moment en què Superman
estava a punt d'arribar als quioscos. Amb això ho dic tot.
Qui ets?
És una persona que sempre intenta fer el correcte.
ACTOR L'HOME D'ACER
És la seva autèntica intenció.
Encara que no aconsegueixi el que es proposa,
farà tots els esforços necessaris per esmenar-ho.
Hi ha moltes coses que no s'han dit sobre ell fins ara.
L'origen de Superman
comença amb l'escriptor Jerry Siegeland i l'artista Joe Shuster,
dos adolescents immigrants jueus que van sobreviure a la Gran Depressió
somiant amb un futur millor.
Als dos ens agradava la ciència ficció...
1933 VEU D'EN JERRY SIEGEL
...als anys 30.
Jo era bastant dòcil i tranquil.
Hi havia noies maques al meu voltant que no s'adonaven que jo existia.
I vaig pensar: "Seria genial ser un home poderós
i que les noies no sabessin que aquest noi maldestre
és, en realitat, algú especial."
De petit, cada dia m'emprenyaven.
VEU D'EN JOE SHUSTER
Jo era molt petit i els abusadors
es ficaven amb mi.
Quan eren a l'institut...
EL REGNAT DEL SUPERHOME
...els dos feien mostres per a una tira de diari.
Després de diverses versions, va sorgir un campió dels oprimits,
un superhome que s'amaga darrere de la identitat secreta
del simpàtic reporter Clark Kent.
Sens dubte, era la identificació d'en Siegel en particular,
perquè físicament s'assemblava a ell.
Kent és el jueu culte.
ESCRIPTOR ALL-STAR SUPERMAN
És periodista i llegeix, és un home de lletres
i Superman és el de l'acció.
En Joe va aportar la fascinació pel culturisme,
amb els artistes de circ, els homes forts del circ,
creant la iconografia del que seria el vestit de superheroi.
Però no havien aconseguit vendre-ho enlloc.
La creativitat requereix coratge.
Les grans obres creatives en qualsevol mitjà no tenen precedents.
EDITOR
1938 NOVA YORK
Després de sis anys incansables, el seu coratge va donar fruits.
DC necessitava una història per ancorar una nova sèrie d'antologia
anomenada Action Comics .
El primer cop que veiem a Superman, està aixecant un cotxe per damunt del cap.
Avui dia no ens sorprèn.
ESCRIPTOR
Però en aquella època ningú no havia vist res semblant.
La demanda del personatge era prou alta
per treure diversos llibres...
EDITOR EN CAP
...i van fer front a la situació
contractant altres artistes i no parar.
La idea original d'en Siegel i en Shuster
va establir el referent dels superherois,
va posar en marxa una indústria
i va inspirar la creativitat sense límits de les generacions futures.
Tots aquests punts de vista diferents es fusionen
en una sola història.
ESCRIPTOR
Però, perquè funcioni, les històries individuals
han de reflectir els individus.
AVUI DIA
Em van trucar perquè fos l'escriptor de Superman ...
ESCRIPTOR
...i d' Action Comics , de la sèrie Superman: Legacy .
Per mi, Superman és un pare.
Aquest és un principi central important de les històries
que he estat explicant fins ara.
Però també és la personificació de l'esperança,
la compassió, la humilitat, la justícia,
i no només a la Terra, no només a Metròpolis,
sinó a l'univers.
Entenc el que significa Superman per a la gent,
perquè per mi significava el mateix.
De petit, volia ser un noi dur.
Era molt petit per la meva edat i sovint em posava malalt i
i m'apallissaven.
Tenia la fantasia de ser un noi dur
que protegiria a tothom.
Veure Superman a les revistes em va posar aquesta fantasia al cap
i es va fer molt important per a mi.
Crec que Superman és ara més important que mai,
en part perquè ell és la contradicció viva
de la idea que el poder absolut et corromp.
I hem de creure que algú pot exercir el poder
sense que el poder el corrompi.
64 PÀGINES EN COLOR!
Els fans de Superman tenen una visió del món molt particular.
Solen ser optimistes.
Tendeixen a pensar que el poder s'ha d'utilitzar d'una manera particular.
Mira! Al cel! És un ocell, és un avió! És Superman!
No va ser fins al programa de ràdio, que va començar el 1940,
que Superman com a fenomen de la cultura pop
es va arrelar realment a l'inconscient social.
La ràdio va afegir el poder de volar a Superman.
La pantalla gran el va treure del paper i el va acostar al món real.
L'actor d'acció en viu Kirk Alyn es va convertir en el primer Home d'acer.
Una sèrie de curts d'animació van establir el seu llegat
en un gloriós tecnicolor.
Crec que hi ha quelcom d'increïblement màgic en els creadors...
DIRECTORA DE CINE
...d'aquests personatges tan exitosos.
Arriba al seu públic d'una forma tan perfecta
que continua i continua
i s'hi van construint coses noves d'una manera fascinant.
En Siegel i en Shuster, havien fet realitat el somni americà.
ELS CREADORS ARA A LA PANTALLA
Les seves inseguretats de forasters van inspirar una meravella moderna,
l'arribada de la qual va ser rellevant per a una nació d'immigrants.
En els confins infinits de l'univers,
una vegada va existir un planeta conegut com a Kriptó.
La història és que ve d'aquest estrany planeta, Kriptó.
Realment és la història d'un immigrant.
ESCRIPTOR
Es tracta d'algú que ve d'un altre país
que s'assembla essencialment a la cultura imperant,
però sap que és un foraster.
-On eres? -Jo? Era...
ESCRIPTOR
Molts immigrants intenten ser ciutadans perfectes
perquè no volen que ningú qüestioni la seva ciutadania.
I aquesta és la meva teoria sobre Superman.
Superman intenta ser el ciutadà perfecte
perquè no vol que ningú qüestioni la seva ciutadania.
1940 VÍDEOS CASOLANS D'EN SIEGEL
En Siegel i en Shuster van veure com Superman dominava la cultura pop
i com els seus nous caps en treien profit.
El president de DC, Harry Donenfeld, començà editant revistes pujades de to.
Després d'evitar els càrrecs d'obscenitat de l'FBI,
en Harry i el seu comptable
van buscar una empresa més legítima per explotar
i van prendre el control de DC en el moment perfecte.
En Siegel i en Shuster sentien que se'ls devia més per l'èxit de DC.
Van negociar una tarifa setmanal millor
i van ser els creadors de còmics més ben pagats del moment,
però DC en conservava la propietat.
Els còmics en general es creaven sobre acords qüestionables.
AMUNT I MOLT LLUNY! L'auge de Superman, S. A.
No era habitual que els creadors obtinguessin el crèdit que se'ls devia
i certament no era habitual que rebessin drets d'autor.
Amb el desig de capitalitzar la creixent popularitat dels superherois,
DC va instar a altres creadors a presentar idees per al següent justicier amb capa.
-Què ets? -Em dic Batman.
Hi ha molta història implicada en la iconografia
i tanta gent connectada a un nivell tan profund
i per moltes raons diferents.
Crec que Batman sempre ha estat un superheroi molt accessible.
ACTOR
Crec que el fet que sigui simplement una persona atrau molta gent.
Aquest atractiu global atrau els aficionats
de totes les edats i procedències i, en el procés,
genera les seves pròpies celebritats.
Gràcies. Que tingui un bon dia.
AVUI DIA
Vaig entrar a Batman a través de l'art.
Molts dels creadors entren en aquest negoci
perquè de petits eren fans.
Vaig néixer a Corea del Sud.
Vam ser els primers de la meva família que es van traslladar als Estats Units.
No parlava anglès.
Però vaig reconèixer Superman pels dibuixos animats que veia a Corea.
DIRECTOR CREATIU
I simplement vaig gravitar cap als còmics.
Vaig connectar amb Batman quan era molt jove.
Amb vuit o nou anys, recordo agafar llibres de la biblioteca
i quedar-me fascinat amb les seves aventures.
Aquest, el vaig comprar al quiosc, probablement l'any 1970 o 1975.
I, evidentment, l'he llegit i rellegit moltes vegades.
I faig servir cinta de carrosser i cinta adhesiva perquè no es trenqui.
Si l'artista havia fet una bona feina,
aquells mons o aquells personatges,
se sentien molt reals i molt immersius.
I quan obries un còmic, et senties com si fossis en aquell món.
En molts aspectes, alleujava la pressió
de ser un estranger en un país nou i estrany.
Batman va aparèixer per primera vegada al número 27 de Detective Comics .
Així que aquesta és l'aparició número 1.000 de Batman.
Bob Kane i Bill Finger van presentar-li al món
aquest justicier emmascarat i van canviar el sector per sempre.
Tenia 19 anys quan vaig crear Batman,
i, des d'aleshores, estic a la mateixa empresa.
El personatge més important del món, Batman,
tal com el va fer el creador, jo mateix.
ET DESITJO EL MILLOR, BOB KANE
Bob, parla'ns del primer record que tinguis
de la creació de Batman.
Hi ha dues històries.
Hi ha una història mítica que crees i inventes
i, després, hi ha la veritat.
Mite i veritat s'han barrejat després de 30 anys.
LA LLEGENDA DE BATMAN QUI ÉS I COM VA ARRIBAR A SER-HO
Les primeres històries de Batman
diuen totes "de Bob Kane".
El problema era que les històries no eren ben bé de Bob Kane.
La controvertida història de l'origen de Batman
comença quan en Bob Kane, un dibuixant de 19 anys del Bronx,
va veure en Siegel i en Shuster fer negoci amb Superman.
Va aprofitar l'oportunitat per crear el seu propi superheroi.
Era un gran imitador. Així que vaig copiar Da Vinci.
Recordo haver vist un film anomenat The Bat .
També em va influir The Mark of Zorro .
I vaig veure la versió original
amb Doug Fairbanks Sr., així de vell soc.
Vaig combinar-ho tot i vaig crear Batman.
I va entrar amb un petit esbós i el nom de Batman.
EL RATPENAT
I l'editor diu: "És bonic, Bob, però quina és la seva història?"
En Bob va dir: "No ho sé." "Doncs, hauries de buscar un escriptor".
En Kane contractà un escriptor a l'ombra, en Bill Finger, per definir el personatge.
En Finger escrigué una història original sobre la por a la delinqüència urbana.
Inclús va enfosquir el disseny d'en Kane imitant les revistes i el cinema alemany.
I en poc temps, van crear
una narrativa i una història increïblement específiques,
els seus desitjos, les seves necessitats, per què lluita, contra què s'enfronta.
El jove Bruce Wayne presencia la cosa més horrible.
Imagina-t'ho.
Veu els seus pares morts d'un tret davant seu i, després,
s'agenolla al costat del seu llit i prega:
"Si us plau, Senyor, dóna'm les eines.
Et prometo que em passaré la resta de la meva vida combatent."
Fa servir aquesta paraula, "combatent", contra el crim.
Sempre tinc la impressió que només vol seguir recreant
la nit en què van morir els seus pares.
Només vol infligir dolor,
Infringir la seva justícia, que és una justícia qüestionable.
Batman és una mena de figura satànica. Té banyes. Actua de nit.
Es basa en la por més que en la confiança o la força.
Es basa en el sigil en lloc de voler ser un gran espectacle.
Va funcionar molt bé perquè es tracta de dues figures oposades.
És com trobar els dos pols d'una idea potencial.
Mentre la popularitat de Batman creixia,
en Kane va renegociar un contracte que li donava una cosa rara en el sector,
drets d'autor i crèdit com a creador únic.
En Bill Finger ja havia desaparegut quan va ser reconegut oficialment...
EN FINGER TAMBÉ CREÀ BATMAN
...com a cocreador de Batman, i no només de Batman,
sinó també del Joker i de tots els conceptes
que hem acabat associant a Gotham City.
LA HISTÒRIA DE BATMAN I ROBIN!
Després de la mort d'en Finger, en Kane va fer un reconeixement públic inusual.
En Bill no només va escriure les primeres històries,
sinó que em va ajudar a innovar i crear més de la meitat dels vilans
i tots els personatges innovadors de The Batman.
El crèdit de la majoria de coses hauria de ser per a en Bill Finger.
La guerra solitària de Batman contra el crim
es va ampliar quan l'equip creatiu
va introduir un concepte únic per atraure lectors joves:
l'ajudant.
Algú va tenir la brillant idea que, com que els nens llegien còmics,
voldrien un personatge
amb qui identificar-se i sobre el qual projectar-se.
I aquest era Robin.
DC és famós pels seus ajudants.
Els superherois tenen un ajudant.
Es donava per fet.
Robin és, sens dubte, un dels primers en començar
una tradició de posar en perill els nens.
ESCRIPTOR
Agafa aquest nen com a ajudant,
el vesteix de vermell i verd.
A qui anirà dirigit el tret?
Al nen que va de vermell i verd o a l'home vestit de negre i gris?
Però, de petit, m'encantaven els seus còmics.
La dinàmica del duet va canviar el to
d'una història fosca a una cosa més lúdica.
La llista de personatges de DC es va ampliar,
però li faltava un toc femení.
Quina és la seva història?
Història?
Bé. Començarem pel seu nom.
Wonder Woman.
És clar. El cognom és "Woman" i el nom "Wonder", oi?
Exacte.
El més bonic de Wonder Woman és que és moltes coses.
És molt justa, sempre busca la justícia,
és la guerrera més gran de tots els temps.
ACTRIU
Té foc a dins.
Té espurnes als ulls.
El creador de Wonder Woman, en William Moulton Marston,
va ser una figura radical que va dirigir moltes vides.
Ara provarem...
Com a psicòleg, va obrir el camí per a l'ús del detector de mentides
amb una sèrie d'experiments estranys.
El Dr. Marston i la ciència demostren que les rosses són més fàcils d'espantar.
En Marston també va ser un crític acèrrim de la indústria del còmic.
Els va fer enfrontar-se al que anomenava
NO RIEU DELS CÒMICS
"la masculinitat aterridora dels superherois".
DC li va donar la raó i el va convidar a crear un personatge femení.
Va contractar el dibuixant H. G. Peter perquè dissenyés l'aspecte del personatge.
Sempre torno a aquell dibuix original del personatge de Wonder Woman.
Era bonica, propera,
molt femenina, molt forta.
Tenia una qualitat de dona quotidiana,
que era intrínseca a per què va tenir l'èxit que va tenir.
QUI ÉS?
És una amazona. Està relacionada amb la mitologia grega.
ESCRIPTOR I ARTISTA
La seva gent eren fills d'Afrodita i d'Atenea, de l'amor i la saviesa.
Wonder Woman ens fa qüestionar-nos
què pensem del gènere, què pensem del sexe,
i què pensem de la guerra i el conflicte.
El que fa que la Dona Meravella sigui interessant són els ideals del feminisme.
WONDER WOMAN PRESIDENTA
En Marston va ser un fervent aliat feminista,
encara que la seva lluita per la igualtat es va revelar de manera subversiva.
El llaç de Wonder Woman obligava la gent a dir la veritat.
No obstant això, les imatges freqüents de lligaments evocaven pràctiques sexuals.
Aquesta no era la intenció principal d'en Marston.
Va triar imatges que reflectien
el moviment pel sufragi femení i simbolitzaven l'emancipació.
LA SUFRAGISTA
Es deia que en William Moulton Marston
creava totes aquestes històries.
La realitat era que estava envoltat de dones.
Tenia una relació oberta amb la seva dona i una altra dona
i tots contribuïen al mite de Wonder Woman.
Treballen a l'ombra,
treballen amb pseudònims, etc.
Però la seva influència és enorme.
Totes creien fermament en portar al món
una dona que era tan forta com els homes
sent una dona en tots els sentits.
Aquesta força va permetre a Wonder Woman transcendir el temps.
Els narradors van continuar construint sobre els seus fonaments
i poblant el seu món amb nous personatges
que reflectien un públic més modern.
AVUI DIA
M'encanta Wonder Woman i m'encanta la Diana Prince.
ESCRIPTORA I ARTISTA
Però no puc aspirar a ser una dona perfecta
o un símbol com aquest sense cap defecte.
Quan va sortir, Wonder Woman va ser la primera dona.
Havia de ser perfecta i bona en tot.
Però el personatge té uns matisos que no havia vist.
Tenia moltes ganes de crear la Wonder Girl
com a resposta, descobrint el món de Wonder Woman.
Volia algú que fos més humà i no tan disciplinat.
Poques vegades veus personatges femenins que mostren els seus defectes obertament.
Jo dic: "Va, amb prou feines passo el dia.
Vull veure algú que també lluita".
Aquests són alguns dels primers conceptes.
Jugo amb el pentinat, el tipus de cos, dones grans que veig a la televisió...
Sempre tinc les mans ocupades.
Els personatges femenins als quals sempre he respost
o que eren un referent quan era jove
reconeixien la seva sexualitat d'una manera que els empoderava
en lloc de treure'ls el poder.
Amb la Wonder Girl, em van renyar diversos cops perquè no duia pantalons.
En primer lloc, m'encanta la silueta.
Així que no la canviaré. La Beyoncé no ha de portar pantalons.
Hi ha alguna cosa sobre la Yarath que parla de la història de les dones
una mica més endavant en el temps.
Pot ser més ella mateixa.
Això em sembla una lluita
més moderna que la que la Diana va haver de portar a terme.
Durant la II Guerra Mundial, Wonder Woman va simbolitzar
una onada cultural de dones fortes i assertives que treballaven.
NOSALTRES PODEM
Una crida a la veritat, la justícia i l'estil americà va reunir les masses.
La indústria va reclutar superherois
per donar suport a la guerra i difondre propaganda,
però sovint amb racisme.
COLPEJA ELS JAPOS AMB BONS DE GUERRA
Els herois havien de ser patriotes.
La necessitat que defensessin
els valors nord-americans en comptes d'oposar-s'hi
els va canviar per complet, però els va fer més populars.
Es feien còmics per als mariners
que no només havien d'aprendre a llegir,
sinó també a com fer la seva feina.
Durant els inicis dels anys 40, la venda de còmics va arribar a un màxim
de 25 milions de còpies al mes.
Una explosió de nous herois va anunciar una època d'or.
DC va reunir els favorits dels fans i va formar el primer equip:
la Societat de la Justícia d'Amèrica.
Però ja no hi havia vilans de l'Eix per lluitar...
ÚLTIMA HORA PAU
...i una tristesa de postguerra va arribar a DC.
La popularitat dels superherois es va anar esvaint
a mesura que un nou objecte brillant envaïa les sales d'estar.
La meva mainadera, de petit,
i la de tota una generació, va ser la televisió.
Teníem The Mickey Mouse Club , teníem Howdy Doody ,
però també teníem les Aventures de Superman .
Més ràpid que una bala,
més potent que una locomotora,
capaç de pujar edificis d'un sol salt.
Mira, al cel!
-És un ocell! -És un avió!
És Superman!
DC va respondre a l'amenaça de la televisió abraçant-la.
Durant sis temporades, l'estrella de cinema B George Reeves
es va posar la capa i es va convertir en Superman per a una generació.
Cada dia, a l'escola,
tots parlàvem dels mateixos programes que vèiem i els comentàvem.
I això ens va proporcionar una experiència comuna.
El meu amic i jo miràvem el programa i, al final, van dir:
"Superman es basa en el personatge amb drets d'autor
que surt a Action Comics i Superman ".
I tots dos ens vam aixecar, vam sortir
i vam comprar els nostres primers còmics.
ESCRIPTOR
Ho heu demanat i ja és aquí,
la nova samarreta oficial de Superman amb la insígnia oficial de Superman.
Mentre els nens buscaven Superman als quioscos,
les portades escabroses i els dibuixos dels còmics de terror
també els cridaven l'atenció i això causava preocupació als pares.
De què tenien por els Estats Units als anys 50? Dels russos, número u,
però també tenien por dels marcians...
tenien por de les formigues i les meduses gegants.
Tenien por dels gais i dels mariners que escrivien poesia beat.
MONSTRE AL CAMPUS
No hi havia gairebé res que no els fes por
als estatunidencs dels anys 50.
LA PREGADEU ASSASSINA
Fitxer confidencial.
Un dels periodistes distingits del país
us ofereix un informe real sobre l'actualitat dels Estats Units.
Aquest còmic descriu una aberració sexual tan impactant
que no podria esmentar ni el terme científic a la televisió.
Crec que hi hauria d'haver una llei en contra seva.
Hi havia un corrent subjacent en creixement
que estava a punt de convertir-se en un tsunami,
i era que els còmics eren moralment depravats,
l'arrel de l'ascens, després de la II Guerra Mundial,
de la delinqüència juvenil als EUA.
La majoria dels còmics són assassins. Maten el temps, maten la imaginació,
fan de la violència l'única regla.
La discòrdia parental va arribar a un nivell febril
amb la publicació de La seducció dels innocents
del Dr. Frederic Wertham.
Deia que els còmics eren perversos...
EL VERÍ DEL CÒMIC
...i una amenaça per a la joventut.
EL QUE ELS PARES NO SABEN SOBRE ELS CÒMICS
S'hi esforçava molt.
Buscava una imatge d'en Bruce Wayne i en Dick Grayson
i, d'alguna manera, hi identificava un munt de connotacions homosexuals.
En Wertham va decidir que no hi havia cap raó per la qual dos homes joves
haurien de viure i treballar junts
i vestir-se amb vestits ajustats,
tret que hi hagués alguna cosa entre ells.
La seducció dels innocents afirmava
que els còmics com Batman i Wonder Woman animarien els lectors a ser gais.
En el cas de Wonder Woman, potser no era fals del tot.
Es van cremar còmics a tot el país.
Els nens delataven els seus germans davant els pares,
que aleshores descobrien muntanyes
de còmics amagats sota el llit o al garatge o a les golfes.
Hi havia uns 400...
La por a una investigació federal
i a la regulació governamental va impulsar DC i altres editors a actuar.
El 1954, van formar la Comics Code Authority
en un esforç per autocensurar-se i preservar el seu mitjà de vida.
No podies publicar cap còmic
amb la paraula ''por'' o ''terror'' al títol o fins i tot ''crim''.
S'havien d'assegurar que el bé sempre triomfés sobre el mal.
AIXÒ NO ES POT MOSTRAR
No es podia parlar de divorci,
no es podia presentar l'aplicació de la llei d'una manera negativa.
Les dones no havien d'aparèixer als còmics amb papers destacats.
Ni zombis, ni fantasmes.
Va ser una censura creativa.
L'estricta censura va lobotomitzar el gènere dels superherois.
Moltes editorials van plegar,
mentre una generació sencera de creadors lluitava per aconseguir feina.
El que va fer el codi i la persecució dels còmics
va ser oprimir les persones que els produïen.
No va ser una època feliç per al sector.
No s'enorgullien de la seva feina.
No era una professió respectada.
Així, aquests homes amb vestits que podien passar per agents d'assegurances
feien còmics d'amagat
durant vuit hores al dia i tornaven a casa.
És un negoci molt solitari.
Treballes tot sol durant hores i hores,
i tens coses estranyes al cap...
ARTISTA
...perquè penses en el món exterior.
I realment no en formes part.
I el teu món és el món de fantasia que estàs creant al paper.
I estàvem una mica preocupats.
On anirà a parar el sector del còmic?
Així que solíem fer reunions per acordar quin seria el nostre proper moviment.
EDITOR
Havíem de plantejar noves idees.
Tot i que la imaginació dels artistes i escriptors no coneixia límits,
els editors van assumir la càrrega
de dirigir la creativitat del concepte al benefici.
Vaig treballar com a editora i escriptora independent per a ells.
Però era un món masculí.
Era difícil ser amable amb aquests homes
perquè em miraven pensant: "Què hi fa aquesta, aquí?".
ESCRIPTORA
Van ser molt durs amb els artistes
perquè volien bones històries, volien imatges de qualitat,
i es posaven a cridar si no aconseguien el que volien.
Un editor és com el general d'un exèrcit.
Idea un pla perquè l'exèrcit guanyi a l'enemic.
En el meu cas, vaig haver de fer un pla
perquè jo guanyés a la gent del carrer.
Havia d'aconseguir que es gastessin 10 cèntims per comprar la revista.
Desesperat per tenir èxit,
en Julius Schwartz va decidir reviure un superheroi oblidat, el Flash,
un personatge que es movia a la velocitat del llamp.
EL FLASH
Em dic Barry Allen. Sóc l'home més ràpid del món.
EL MISTERI DEL LLAMP HUMÀ!
En Julie va dir: "Tornarem a fer superherois".
I vaig dir: "Mare meva." No m'entusiasmava la idea.
No m'agradaven.
Era una cosa terrible de dir, però no m'agradava fer-los.
No ho sé. Eren una mica extravagants per a mi.
Malgrat la seva resistència, l'elegant dibuix d'en Carmine Infantino
i el seu gust per les xifres va encaixar bé amb la ciència-ficció.
Va ser irresistible per a una generació que va créixer amb jocs de química.
En Julie va aportar un angle científic a aquests personatges
en el que va ser l'era dels jets, l'era espacial.
Va aconseguir arribar
als nens que volien ser astronautes i als que volien ser científics.
The Flash i Flash Facts sorgiren perquè en Julie Schwartz i...
DIRECTOR CREATIU
...ell es va preocupar de la part científica de la ciència-ficció.
A mi ja m'anava bé.
M'estimava més aprendre ciència d'un còmic
que de l'escola.
L'alter ego de Flash,
el científic de la policia Barry Allen, era més realista,
contrastant amb l'essència mítica de la trinitat de DC.
Superman era un extraterrestre d'un altre planeta.
No podies ser Superman.
PRODUCTOR EXECUTIU
Batman tenia coses, però era un noi molt ric que tenia coses.
Però Flash era com nosaltres.
Era un noi normal al qual, simplement,
li havia caigut un llamp.
Recordo pensar, quan era un nen petit:
"A mi em podria caure un llamp.
Em podria convertir en un superheroi, així."
Quan llegia The Flash , no tractava només
d'un noi ràpid, tractava d'un home que podia viatjar en el temps
ESCRIPTOR
i passar per diferents dimensions i mons alternatius.
Per tant, l'àmbit d'acció de Flash era tot l'espai i el temps.
El 1961 va ser un any d'explosió creativa.
En Julius Schwartz va introduir una idea innovadora als còmics,
l'existència de mons equidistants.
La teoria permetia que es coneguessin
diferents versions del mateix personatge.
A partir d'aquest concepte, va sorgir un multivers
que, durant els següents anys, va definir les històries de superherois.
Ara tothom parla d'universos equidistants,
però en aquell moment no era així.
I, sens dubte, que un nen es trobi amb conceptes com aquest,
això era increïble.
Era com si algú et clavés dinamita a l'orella
l'encengués i et volés el cap.
És la idea que no estem sols.
Sí, vivim en aquesta realitat, però hi ha infinites realitats múltiples
que, bàsicament, transcorren l'una al costat de l'altra.
I en aquestes altres realitats,
tenim les versions icòniques dels nostres personatges,
però a altres Terres, podrien ser dolents
o podrien estar casats i tenir fills.
Realment amplia la nostra capacitat per explicar diferents tipus d'històries,
però mantenint el nucli bàsic de personatges icònics.
LLANTERNA VERDA
DC es va submergir en un catàleg de personatges no utilitzats
en el que es va convertir en una ràpida processó de reinvenció.
Aquest renaixement va marcar una edat de plata per a la indústria,
una època definida per un dibuix increïble i portades molt atractives.
Moltes van ser creades per l'artista Joe Kubert,
un immigrant polonès que desafiava els límits de la narració visual.
Explicar històries sembla molt fàcil, però és molt difícil.
ARTISTA
És molt, molt difícil.
El meu pare podia dibuixar ninots, i, així i tot, sabies què estava passant.
Ell era el tipus de persona que, quan jo era petit,
no tolerava moltes coses.
Va ser com créixer amb el sergent Rock.
L'obra d'art bruta i esgarrapada d'en Joe Kubert
va aportar vitalitat i emoció als còmics de guerra de DC,
un gènere per als qui preferien la realitat fonamentada
a la fantasia dels superherois.
Amb el teló de fons de les guerres mundials,
la seva popularitat va créixer amb la introducció del sergent Rock,
una figura estoica tipus John Wayne que representava...
ALGÚ MEREIX UNA MEDALLA PER ASSASSINAT?
...el costat moral de la guerra i el conflicte intern dels soldats.
Tots els còmics de guerra acabaven amb un títol
que deia: "No feu més la guerra."
No eren històries sobre les virtuts de la guerra...
ESCRIPTOR
...sinó sobre les tragèdies de la guerra.
L'estil del meu pare era molt impressionista.
Aconseguia expressar les emocions dels personatges,
els seus sentiments, el que estaven sentint.
Has de sentir el dibuix que estàs fent
i no és una cosa fàcil de fer.
Intento entregar-me completament i totalment a la història.
ARTISTA
I vaig aprendre ben aviat que d'això tracta tot aquest negoci.
No és qüestió de fer imatges boniques.
Si ho fas, fantàstic.
Però la nostra feina és explicar una història.
Som comunicadors. Som narradors.
El còmic és un mitjà com cap altre.
Hi ha una intimitat que no és present
al cinema ni a la televisió ni enlloc.
Amb els còmics, tu decideixes el ritme amb què absorbeixes la història.
Hi ha alguna cosa als còmics que et permet
participar-hi de forma íntima.
Això explicaria per què els fans són tan voraços
i s'ho prenen tan personalment, perquè és personal per a ells.
Han tingut una interacció personal amb aquestes històries.
És comprensible que a la gent els agradin tant.
Als anys 50 i 60,
l'amor i el desig van portar noies joves en massa
a un gènere en plena floració, el de les històries d'amor.
Estaven molt ben dibuixats i les històries els eren properes.
L'HE PERDUT PERQUÈ TENIA POR D'ESTIMAR-LO!
Qui no ha tingut un desamor?
Qui no ha estimat algú i no ha estat correspost?
ESTAN TOCANT LA MARXA NUPCIAL, PERÒ NO PUC ANAR-HI... NO PUC...
En Tony Abruzzo va ser un artista meravellós.
Volia que només treballés per a mi
perquè feia personatges molt bonics i sensibles.
El 1962, l'artista de DC Tony Abruzzo
va dibuixar una noia ofegant-se al número 83 de Secret Hearts.
Un any després, un artista pop a Nova York
anomenat Roy Lichtenstein va transformar el mateix dibuix
en una de les seves obres més famoses.
Miro els còmics buscant material
que puguin tenir possibilitats per a un quadre...
ARTISTA POP
...tant pel seu impacte visual com per l'impacte
del seu missatge escrit, que poques vegades invento.
Crec que no seria capaç d'inventar-los.
Sé que es diu que la meva obra s'assembla
a les coses que copio,
i sens dubte s'assembla a les coses que copio.
Drowning Girl va sortir directament d'aquell còmic, Secret Hearts .
Primer et sents afalagat i després et sents utilitzat.
Ningú no va interpretar que era una cosa robada.
Era la seva obra d'art.
35 milions, 36... amb en Mark encara a 36 milions de dòlars...
SUBHASTA DE CHRISTIE
...37 milions, 38 milions.
A 38 milions de dòlars.
Agafes unes vinyetes que han dibuixat uns nois,
que guanyaven 15 dòlars per pàgina,
i, bàsicament, explotes la seva feina.
Això va ser difícil d'empassar per a molts d'aquests artistes.
Fossin cultes o no,
els nord-americans perseguien les modes artístiques
amb més afany que mai.
Als anys 60, la contracultura va fer que la cultura pop reflectís l'època.
I, així, va demostrar que DC estava molt desconnectada.
Un competidor creixent va aprofitar aquesta situació, Marvel.
L'editor en cap Stan Lee es va assegurar que els seus herois
semblessin actuals als punts de venda,
i això va establir una rivalitat per tota la vida.
Fa anys, als lectors només els interessava la fantasia típica
i els nostres vilans eren uns bojos que volien governar el món.
Però avui, als nostres lectors els interessen els problemes reals,
i trobem que els vilans d'avui són el tipus de gent
que podria estar causant disturbis racials o generant problemes
entre diferents classes.
Marvel estava guanyant-se el públic. Va ser un moment de canvis.
Els seus superherois tenien peculiaritats.
I estaven una mica bojos.
Eren estranys. No eren especialment heroics al principi.
Es barallaven entre ells, discutien,
eren dolents, es constipaven,
tenien enveja els uns dels altres...
Tu podries ser un d'aquests personatges.
Marvel es va centrar molt en representar el món exterior.
Totes les seves històries tenen lloc a Nova York.
DC havia establert les convencions del gènere dels superherois,
i Marvel es va fer un nom trencant aquestes convencions.
No haurien pogut fer-ho si DC no hagués dit abans:
"Així és un superheroi. Això és el que fa un superheroi."
DC va mirar-se Marvel com: "És una moda passatgera, aviat passarà."
Miraven els còmics i deien: "Els dibuixos són dolents.
Suposo que això és vendre còmics, dibuixos dolents".
Crec que DC, com a grup, no ho va entendre.
No crec que entenguessin de veritat
què feia bé Marvel que ells no feien.
Era una empresa que havia estat el jugador dominant.
Però Marvel anava guanyant força i DC no.
Superman, Batman i Wonder Woman en aquesta època eren molt insulsos.
Els herois es van convertir més en figures d'autoritat alegres,
es van fer paternals.
Originalment concebut com un justicier
que omplia de por els cors dels criminals,
el Batman dels anys 50 i 60
jugava en un món colorit de fantasia juvenil.
L'interès i les vendes van caure en picat.
Quan estaven a punt de plegar, va arribar la salvació:
DC va llicenciar els drets d'un programa de televisió.
Quan va sortir el programa de televisió Batman
en aquella freda nit d'hivern de gener de 1966,
tenia 14 anys i mig. Era un fanàtic dels còmics.
Ningú no estava tan emocionat
per aquell programa de Batman com jo.
Recorda, Robin, mira sempre cap als dos costats.
No hi havia res tan creatiu a la televisió,
i aquell programa estava planejat a consciència.
Se n'havia pensat l'aspecte, se n'havia pensat el to.
L'actuació era exactament com havia de ser per aquell programa.
Allunya't, Robin.
Me'l vaig prendre seriosament.
No sabia que era graciós.
Per mi, no tenia res de comèdia.
I va ser una gran introducció al món de Batman.
Santes perles humanes, Batman.
Correcció, Robin, les perles provenen de les ostres.
Tu has sortit d'aquesta cloïssa.
Al cap d'uns 20 minuts, me n'adono. Bum!
Zas!
Pum!
Mare meva. Això és una comèdia.
Se n'estan fotent de Batman.
El món sencer es riu de Batman.
I això em va matar.
En William Dozier, que és el productor executiu de Batman,
mai havia llegit Batman quan va aconseguir aquesta feina.
El més obvi era fer-ho convencional...
PRODUCTOR EXECUTIU
seriós, ple de tòpics
i exagerat,
i, tot i així, fer-ho amb certa elegància i estil,
que fos divertit.
Que fos tan cursi i tan dolent, que fos divertit.
La mare del tano!
Per a molta gent, l'alegre programa de televisió Batman era una distracció,
i era una bona distracció.
Tots necessitem distraccions, en algun moment,
del que passa fora, al món real.
Era un espectacle completament ridícul.
El van fer colorit, el van fer exòtic
i el van fer una mica subversiu.
Els fills de les flors pensen que som genials. Els agradem.
Encara que potser les ments més literals no ho entenguin,
a la seva manera, fan el que poden
per corregir els problemes del món amb amor i flors.
L'aventura i els aparells atreien els nens...
RASTREJADOR
...als adults els atreia l'humor i les insinuacions sexuals.
Vols venir a prendre un got de llet i galetes?
L'home no pot viure només de combatre el crim.
Tot i que Batman va causar un entusiasme de curta durada,
el programa es va convertir en una paròdia de si mateix,
i l'audiència va caure.
El canal va suspendre aquella bogeria d'acudits
després de només tres temporades.
Ningú va reconèixer el seu veritable descobriment creatiu
fins dècades més tard, que cada interpretació de Batman
podia tenir un to diferent.
Si mireu Batman, el Batman que va ser creat el 1966
no és el mateix Batman que existeix avui.
Sempre hi havia moments on els creatius
volien fer una cosa diferent.
Sí. Mira això. És genial.
Volia fer una història on el personatge de Batman tingués un arc.
DIRECTOR DE CINE
Volia fer un Batman imperfecte.
I volia fer-ho d'una manera que no s'havia fet encara,
tirant més cap a la literatura negra
i convertint-lo en el millor detectiu del món.
Els primers dies de rodatge van servir
per esbrinar com sonava Batman i com es relacionava
amb els altres personatges.
Acció policial.
¿Com fas entrar un home emmascarat amb capa a l'escena del crim
i que sembli real?
Rodar aquesta escena va ser molt, molt complicat
i, en definitiva, va marcar el to de tot el film.
No m'obliguis a fer-te mal.
Val més que vagis amb compte.
Coneixes la meva reputació?
Hi ha certes coses que pots fer en un film de Batman.
T'has de pessigar perquè penses:
"Necessitarem la nostra versió del Batmòbil".
De petit, m'encantava el Batman del 1966. M'encantava l'Adam West.
I aquell Batmòbil Futura, aquell concepte de cotxe.
Aquell era el cotxe més xulo mai fet, amb el foc que sortia per darrere.
I sabia que el que volia era un cotxe amb molta potència.
Volia que semblés totalment real.
Aquest film agrada perquè et dona...
ACTRIU
...tots aquests grans moments, però sense perdre versemblança.
Realment s'ha dedicat a què sembli real i motivat per l'emoció.
La història és molt psicològica.
Bàsicament fa front a coses que li van passar quan era petit.
I està decidit a intentar donar sentit a la seva vida.
Per a mi, això és fer cinema, oi?
Intentes explicar històries, perquè, així,
estàs donant un ordre i sentit al món.
El 1968, als EUA hi va haver molta agitació.
En una societat plagada per la guerra del Vietnam,
el malestar pels drets civils i la injustícia social,
els personatges de DC semblaven sords.
S'enfrontaven al seu perill real: convertir-se en una relíquia.
BATMAN ES MOR!
Guanyaven diners amb les llicències, amb les joguines.
MEGÀFON DE BATMAN
Els diners no són als còmics. És un líder de pèrdues per al marxandatge.
DC guanyava 75 milions de dòlars pel marxandatge de Batman,
una quantitat enorme per l'època,
i un número que el president Jack Liebowitz va aprofitar.
El 1969, una empresa va voler comprar DC
pel seu potencial de llicència, no pels seus còmics.
Era completament un altre joc.
La gent tenia por, de veritat.
No sabien quina seria la seva feina després d'això.
En Liebowitz va expulsar una sèrie de llegendes de DC,
inclòs el cocreador de Batman, Bill Finger, que va morir pobre el 1974.
En Jerry Siegel i en Joe Shuster ja no treballaven a l'empresa.
Diverses demandes sobre drets i crèdits per Superman
havien erosionat la relació.
L'ambient familiar es va rendir a l'estructura corporativa.
El poder que tenien els superherois es va traslladar als nous executius,
la Warner Communications.
El motiu pel qual van comprar DC Comics va ser molt senzill.
Volien els drets de Superman.
Creien que era l'únic personatge de còmic
capaç de protagonitzar un film de gran èxit
i el marxandatge que l'acompanyaria.
Només mirant-ho a través de la lent dels temps
pot tenir sentit, això.
Ningú va entendre el valor d'aquests personatges
ni va pensar que tenien cap valor.
Miraven els creadors amb menyspreu, en general,
i no veien cap valor.
Els dies de DC Comics estaven comptats,
i el destí del seu univers penjava d'un fil.
Si els EUA podien portar un home a la Lluna,
fer que els superherois tornessin a ser rellevants, no seria tan difícil.
Semblava una feina per...
als fans.
Subtítols: Nahuel Martino González