De la ce vine "S"?
Nu este un "S".
În lumea mea, înseamnă "speranţă".
Ca simbol, sunt incoruptibil. Şi pot trăi de-a pururi.
Sunt dispusă să lupt pentru cei care nu pot lupta pentru ei.
Pot să zbor!
Cum de pot să respir sub apă,
dar tu tot poţi să mă bagi sub masă?
Asta este superputerea mea.
Sunt un supererou!
Oraşul merită un criminal mai stilat.
Le arăt eu ce-mi poate pielea!
Pentru mine, DC reprezintă măreaţa avanscenă a supereroilor.
Fiecare îşi are propria poveste despre ce să faci când ai o superputere
şi cum să ajuţi omenirea să devină mai bună.
Bună, băieţi!
Sunt personaje multidimensionale,
iar publicul rezonează foarte bine cu umanitatea.
Scopul este să salvezi lumea.
Să convingi oamenii că există o cale mai bună.
Par veniţi din altă lume, dar sunt umani şi reali.
Vreme de 85 de ani, DC a adăpostit
un univers plin de personaje şi mii de poveşti.
Dar cei care au dat viaţă acestor zei, muritori sau monştri
sunt mult mai puţin cunoscuţi.
În spatele scenei, mintea lor creativă
îşi face simţită prezenţa prin cuvinte şi imagini.
Când citeşti o bandă desenată lucrată cu talent,
citeşti mişcările unei mâini pe acea pagină.
Nu există naraţiune mai amănunţită
decât banda desenată formată din patru sau cinci panouri
în care ai de pus începutul, acţiunea şi sfârşitul.
Benzile desenate au fost mereu reflexia trăirilor omeneşti.
Ele ne dezvăluie fanteziile, ne provoacă emoţii
şi ne înfruntă demonii.
Poveşti despre speranţă. Poveşti despre mântuire.
Sunt aceleaşi teme care definesc poveştile din popor
încă de la începutul timpului.
Oamenii privesc înapoi şi îşi zic:
"Vorbim de benzi desenate. Benzile desenate sunt pentru copii.
Ideile sunt adresate lor." Aşa o fi?
Supereroii sunt vise devenite realitate,
o generaţie de talente, efigii migăloase ale virtuţii
care întruchipează visurile şi temerile Americii.
Acele idei au generat un fenomen cultural la scară planetară.
Iată povestea creatorilor din spatele legendelor DC.
Superputeri: Povestea DC
ÎN PREZENT
Începuturile companiei DC sunt marcate de un personaj eroic
ale cărui aventuri de viaţă se citeau ca o poveste.
Maiorul Malcolm Wheeler-Nicholson, cavalerist în Primul Război Mondial,
a luptat în Filipine, a urmărit bandiţi în Mexic
şi a luptat cu bolşevicii în Siberia.
Ca scriitor, maiorul şi-a transpus aventurile în poveşti
pentru revistele de consum.
În 1935, el şi-a înfiinţat propria companie.
În doar trei ani, el a transformat industria benzilor desenate
nu prin retipărirea vechilor benzi desenate,
ci prin publicarea de materiale noi şi originale.
NOU! FUN MAREA REVISTĂ A BENZILOR DESENATE
Acea companie a devenit mai târziu DC Comics.
BENZI DESENATE CU DETECTIVI
Chiar dacă a fost un vizionar, maiorul nu prea avea succes în afaceri.
Ca să scurtăm această poveste lungă şi complicată...
PRODUCĂTOR DE FILM, BATMAN
...maiorul a fost îndepărtat,
iar compania a fost preluată
exact în momentul în care Superman
urma să iasă la vânzare. Nu mai e nimic de zis.
Cine eşti?
E cineva care vrea să facă mereu ceea ce este drept.
ACTOR, OMUL DE FIER: EROUL
Asta e intenţia lui sinceră.
Chiar dacă nu reuşeşte să facă ceea ce şi-a propus,
va face tot posibilul să se revanşeze.
Şi sunt atâtea care nu s-au povestit şi nu s-au spus despre el până acum.
Apariţia lui Superman
s-a datorat scenaristului Jerry Siegel şi graficianului Joe Shuster,
doi adolescenţi evrei emigranţi care supravieţuiseră Marii Crize Economice
visând la un viitor mai bun.
Eu şi Joe Shuster eram mare fani SF...
VOCEA LUI JERRY SIEGEL
...în anii '30.
Eu eram tăcut şi retras.
Fetele atrăgătoare de atunci nici nu mă băgau în seamă.
Mă gândeam: "N-ar fi minunat dacă aş fi o persoană puternică,
iar toate fetele de aici să nu ştie că mototolul ăsta
e o persoană cu adevărat specială?"
Pe vremea când eram mic, toţi mă îmbrânceau.
VOCEA LUI JOE SHUSTER
Eram foarte scund şi eram îmbrâncit mereu
de bătăuşi şi de ceilalţi.
Încă din liceu...
DOMNIA LUI SUPER-MAN
...cei doi au colaborat la o bandă desenată pentru un ziar.
După mai multe încercări, s-a născut apărătorul celor oprimaţi,
un supraom care îşi ascundea adevărata identitate
sub masca timidului reporter Clark Kent.
Desigur, personajul se identifica, de fapt, cu Siegel,
fiindcă îi semăna fizic.
Kent este evreul intelectual.
SCENARIST, ALL-STAR SUPERMAN
E ziarist, citeşte, este literat,
iar Superman este personaj de acţiune.
Joe a contribuit cu fascinaţia faţă de culturism,
artiştii de circ, musculoşii de la circ,
creând, astfel, iconografia costumului de supererou de mai târziu.
Dar n-au reuşit să vândă ideea.
Creativitatea necesită curaj.
Cele mai creative opere, indiferent de mediu, nu au precedent.
EDITOR, DC COMICS 2002-2009
După şase ani neobosiţi, curajul lor a dat roade.
DC avea nevoie de o poveste pentru o nouă antologie în foileton
numită "Benzi desenate de acţiune".
La prima sa apariţie, Superman a ridicat o maşină deasupra capului.
În prezent, nu pare ceva neobişnuit.
SCENARIST, SUPERMAN: DREPT DE SÂNGE
Dar la vremea aceea, nimeni nu mai văzuse aşa ceva.
Cererea pentru personaj a fost atât de mare,
încât au publicat mai multe cărţi...
EDITOR-ŞEF, TOCILARII
...iar pentru a acoperi volumul de muncă
au mai fost angajaţi graficieni care să ţină pasul.
Ideea originală avută de Siegel şi Shuster
a stabilit reperul absolut pentru personajele supereroilor,
a lansat o industrie
şi a inspirat creativitatea fără limite a generaţiilor viitoare.
Toate aceste perspective diferite s-au îngemănat
şi au devenit o superpoveste.
SCENARIST, LIGA DREPTĂŢII
Dar, pentru a funcţiona, toate aceste poveşti separate
trebuie să reflecte personajele.
ÎN PREZENT
Am fost contactat să fiu scenarist nu doar pentru Superman...
SCENARIST, ACTION COMICS
ci şi pentru Action Comics şi seria Moştenirea.
Eu l-am scris pe Superman în rolul de tată.
Un concept esenţial şi important al poveştilor
pe care le-am spus până acum.
Dar personajul reprezintă şi personificarea speranţei,
compasiunii, modestiei şi dreptăţii,
nu doar pe Pământ şi în Metropolis,
ci în tot universul.
Înţeleg ceea ce a însemnat Superman pentru oameni
fiindcă asta a însemnat şi pentru mine.
De mic mi-am dorit să fiu un dur.
Eram foarte scund pentru vârsta mea, mă îmbolnăveam mereu
şi eram adeseori agresat.
Aveam această fantezie de a fi un tip dur
care să-i apere pe toţi.
Văzându-l pe Superman, fantezia mi-a intrat în minte
şi a devenit ceva foarte important pentru mine.
Cred că Superman contează acum mai mult decât înainte,
fiindcă el reprezintă contradicţia vie
faţă de ideea că puterea absolută corupe în mod absolut.
Trebuie să credem că o persoană poate avea putere
fără a fi corupt de către ea.
SUPERMAN NR. 2 64 PAGINI COLOR!
Eu cred că fanii lui Superman văd lumea dintr-o perspectivă unică.
Sunt înclinaţi spre optimism.
Sunt înclinaţi să creadă că puterea trebuie folosită într-un anume fel.
Priviţi! Sus pe cer! O pasăre, un avion! E Superman!
Abia la emisiunea radio care a debutat în 1940,
Superman, ca fenomen popular cultural,
a reuşit să prindă rădăcini în subconştientul colectiv.
Radioul l-a prezentat pe Superman cu puterea de a zbura.
Marele ecran l-a scos de pe pagină şi l-a dus în lumea reală.
Actorul de acţiune Kirk Alyn a devenit primul "Om de fier".
O serie de scurtmetraje de animaţie l-au consacrat
în gloriosul format Technicolor.
Există ceva magic şi incredibil la creatorii...
REGIZOR, FEMEIA FANTASTICĂ
...acestor personaje care şi-au lansat cariera.
Ţinta este atinsă perfect de fiecare dată
şi totul se repetă la nesfârşit,
iar inovaţiile sunt adăugate într-o manieră fascinantă.
Pentru Siegel şi Shuster, visul american s-a împlinit.
CREATORII LUI SUPERMAN ACUM LA NOI PE ECRAN
Complexele lor de outsideri au inspirat o minune modernă,
a cărei apariţie a contat mult pentru o ţară de emigranţi.
În întinderile nesfârşite ale universului,
a fost odată o planetă cu numele Krypton.
Povestea lui spune că vine de pe o planetă ciudată pe nume Krypton.
E povestea oricărui emigrant.
SCENARIST, EU SUNT BATMAN
Este vorba despre cineva care vine dintr-o altă ţară
şi care respectă, în esenţă, cultura predominantă,
însă ştie că este un outsider.
- Unde ai fost? - Eu?
SCENARIST, SUPERMAN ZDROBEŞTE KKK
Mulţi dintre emigranţi încearcă să fie cetăţeni model
fiindcă nu vor să le fie contestată cetăţenia.
Asta e şi teoria mea despre Superman.
Superman încearcă să fie cetăţeanul perfect
fiindcă nu vrea să-i fie contestată cetăţenia.
FILME DIN ARHIVA PERSONALĂ SIEGEL
Siegel şi Shuster l-au văzut pe Superman dominând cultura populară,
iar noii lor şefi profitau.
Harry Donenfeld, preşedintele DC, şi-a început cariera cu reviste deocheate.
După ce a scăpat de acuzaţiile de obscenitate aduse de FBI,
Harry şi contabilul său, Jack Liebowitz,
au căutat o afacere mult mai legitimă
şi, astfel, au preluat firma DC la momentul ideal.
Siegel şi Shuster considerau că merită mai mult pentru succesul DC.
Ei au negociat un salariu săptămânal mai bun
şi au devenit cei mai bine plătiţi creatori de benzi desenate la acea vreme,
însă DC deţinea drepturile.
Benzile desenate erau create pe baza unor contracte dubioase.
Conform procedurii standard, creatorii nu primeau meritul cuvenit
şi, tot conform procedurii standard, nu primeau nici drepturi de autor.
Dornică să profite de pe urma popularităţii tot mai mari a supereroilor,
DC a cerut şi altor creatori să vină cu idei pentru următorul justiţiar.
- Cine eşti? - Sunt Batman.
Există atâta istorie investită în iconografie
şi atât de multe persoane strâns implicate
din numeroase şi varii motive.
Batman a fost mereu, cred, un supererou destul de accesibil.
Faptul că este un tip obişnuit rezonează cu foarte multă lume.
Interesul la nivel global atrage fani
de toate vârstele şi din toate domeniile, iar astfel,
produce celebrităţi unice proprii.
Mulţumesc! O zi bună!
ÎN PREZENT
Am devenit pasionat de Batman prin intermediul artei.
Mulţi creatori intră în această industrie
fiindcă sunt fani de mici.
M-am născut în Coreea de Sud.
Am fost primii din familie care s-au mutat în Statele Unite.
Nu vorbeam engleza.
Dar pe Superman l-am recunoscut fiindcă îl urmăream în Coreea.
ŞEF CREAŢIE, DC
Astfel, am gravitat către cărţile de benzi desenate.
Batman a rezonat cu mine de la o vârstă fragedă.
Aveam opt sau nouă ani. Îi răsfoiam cărţile în bibliotecă
şi eram fascinat de aventurile acelea.
Am cumpărat-o când a apărut la vânzare, undeva între 1970 şi 1975.
Evident că am citit-o de nenumărate ori.
Apoi, am lipit-o cu bandă scotch ca să nu se destrame.
Dacă graficianul se întrecea pe sine,
acele lumi şi personaje
mi se păreau foarte vii şi captivante.
Când deschideai cartea cu benzi desenate, simţeai că te afli în acea lume.
În multe privinţe, elimina, într-un fel, stresul
de a fi un outsider într-o ţară străină şi nouă.
Batman a apărut prima oară în numărul 27 din Benzi desenate cu detectivi.
Este apariţia cu numărul 1000 a lui Batman.
Bob Kane şi Bill Finger au prezentat lumii
un justiţiar mascat care a schimbat complet regulile jocului.
L-am creat pe Batman la 19 ani
şi, de atunci, am rămas în aceeaşi companie.
Personajul numărul unu în lume, Batman,
aşa cum l-am creat eu la vremea aceea.
Bob, spune-ne cea mai veche amintire a ta
referitoare la crearea lui Batman.
Există două poveşti.
O poveste mitologică pe care o născoceşti
şi povestea adevărată.
Mitul şi adevărul s-au estompat după 30 de ani.
LEGENDA LUI BATMAN - DE BOB KANE CINE ESTE ŞI CUM A APĂRUT!
Toate poveştile cu Batman de la început
poartă semnătura lui Bob Kane.
Problema este că aceste poveşti nu aparţineau neapărat lui Bob Kane.
Originea controversată a lui Batman
începe în momentul în care Bob Kane, un desenator de 19 ani din Bronx,
a văzut ce bine câştigau Siegel şi Shuster de pe urma lui Superman.
A profitat de ocazie şi şi-a creat propriul supererou.
Am fost un mare plagiator. L-am copiat pe Leonardo.
Văzusem un film numit Liliacul.
Am fost influenţat şi de Semnul lui Zorro.
Am văzut versiunea originală
jucată de Doug Fairbanks Sr., ca să vedeţi cât de bătrân sunt.
Le-am combinat pe toate şi l-am creat pe Batman.
A venit cu o schiţă nefinisată şi cu numele Batman.
LILIACUL
Editorul zice: "E drăguţ, Bob, dar care e povestea lui?"
Bob zice: "Nu ştiu." "Atunci caută un scenarist."
Bob Kane l-a angajat pe Bill Finger, un scriitor care să creeze personajul.
Finger a scris o poveste născută din frica de crimele urbane.
A înnegrit puţin aspectul dat de Kane pentru a da o tentă de cinema german.
În scurt timp, au creat
o naraţiune individuală şi un tablou de fundal extraordinare.
Dorinţele şi nevoile lui, de ce luptă, ce dezaprobă.
Tânărul Bruce Wayne asistă la un lucru groaznic.
Gândiţi-vă...
Să vezi cum îţi sunt împuşcaţi părinţii şi, mai târziu,
să îngenunchezi lângă pat şi să te rogi:
"Te rog, Doamne, dă-mi puteri.
Îţi promit că mă voi război tot restul vieţii."
Foloseşte cuvântul "a război" împotriva criminalilor.
Am mereu senzaţia că vrea să recreeze la nesfârşit
seara în care i-au murit părinţii.
Vrea să provoace durere,
să-şi impună modul lui de a face dreptate, una destul de discutabilă.
Batman e un personaj de tip satanic. Are coarne, acţionează noaptea.
Se bazează pe frică, nu pe încredere sau putere.
Se bazează pe furişat, nu face spectacol de circ măreţ.
A prins atât de bine fiindcă sunt două personaje opuse.
E ca şi cum ai căuta două polarităţi pentru o eventuală idee.
Pe măsură ce popularitatea lui Batman creştea cu trecerea timpului,
Kane şi-a renegociat contractul şi a obţinut un lucru rar în domeniu:
drepturi de autor, redevenţe şi calitatea de creator unic.
Bill Finger ieşise de mult din peisaj înainte ca el să fie recunoscut
co-creator al lui Batman, şi nu numai al lui Batman,
ci şi al lui Joker sau al tuturor conceptelor
care sunt asociate cu oraşul Gotham.
ADEVĂRATA POVESTE A LUI BATMAN ŞI ROBIN!
La scurt timp după moartea lui Finger, Kane a recunoscut public ceva rar.
Nu numai că Bill a scris poveştile de început,
dar m-a şi ajutat să inovez şi să creez peste jumătate din personajele rele
şi personajele noi din Batman.
În mare parte, meritul este al lui Bill Finger.
Războiul solitar dus de Batman împotriva criminalilor
a luat amploare după ce echipa de creaţie
a introdus un concept unic care să atragă publicul tânăr:
acolitul.
Cineva a venit cu o idee strălucită. Copiii care citesc benzi desenate
şi-ar dori un personaj
cu care să se identifice şi în care să se transpună.
Acel personaj a fost Robin.
DC este celebru pentru acoliţii săi.
Ai un supererou, ai şi un acolit.
Era ceva obligatoriu.
Robin a fost, cu siguranţă, printre primii, dacă nu chiar primul,
care a creat tradiţia copiilor în pericol.
SCENARIST, FULGERUL NEGRU
L-a luat de acolit pe acest copil
şi l-a îmbrăcat în roşu şi verde.
Cine va trage cu arma?
Copilul în roşu şi verde sau tipul în costum negru?
Când eram copil, adoram benzile desenate.
Dinamica celor doi şi-a schimbat tonul
trecând de la gotic noir la pozne jucăuşe.
Gama de personaje DC s-a extins,
dar îi lipsea amprenta feminină.
Care e povestea ta, doamnă?
Poveste?
Bine. Hai să începem cu numele.
Femeia Fantastică.
Sigur. Numele de familie, "Femeia". Prenumele, "Fantastică", da?
Da.
Partea frumoasă la Femeia Fantastică este că poate fi o mulţime de lucruri.
E justiţiară, vrea numai dreptate.
Este cea mai mare luptătoare din istorie.
ACTRIŢĂ, FEMEIA FANTASTICĂ
Are acea scânteie.
Acel foc în priviri.
Creatorul Femeii Fantastice, William Moulton Marston,
a fost un personaj radical care a dus mai multe vieţi.
Urmează să testăm...
Ca psiholog, acesta a pavat drumul către testul poligraf
printr-o serie de experimente bizare.
Dr. Marston şi ştiinţa demonstrează că blondele se sperie cel mai uşor.
Marston era un critic acerb al industriei benzilor desenate.
I-a provocat la confruntarea cu ceea ce el numea...
NU RÂDEŢI DE BENZILE DESENATE
..."masculinitatea crâncenă a supereroilor".
DC a acceptat şi l-a invitat să creeze un personaj feminin.
El l-a angajat pe desenatorul H.G. Peter să creeze înfăţişarea ei unică.
Mă întorc mereu la desenul acela original al personajului Femeia Fantastică
în care ea era frumoasă, abordabilă,
foarte feminină, foarte puternică.
Avea calităţile unei femei obişnuite,
lucru intrinsec motivului pentru care a avut succesul pe care l-a avut.
Este o amazoană. Are asocieri cu mitologia greacă.
SCENARIST, FEMEIA FANTASTICĂ
Neamul ei se trăgea din Afrodita şi Atena, din iubire şi înţelepciune.
Iar Femeia Fantastică ne face să ne punem întrebări
despre ceea ce credem despre gen, despre sex
şi despre război şi conflict.
Partea interesantă la Femeia Fantastică este politica feminismului.
FEMEIA FANTASTICĂ PREŞEDINTE!
Marston era un aliat fervent al feminismului,
chiar dacă lupta lui pentru egalitatea femeilor se revela în moduri subversive.
Lasoul Femeii Fantastice obliga lumea să spună adevărul.
Totuşi, numeroasele imagini cu frânghii sugerau legarea sexuală.
Nu asta a fost intenţia iniţială a lui Marston.
A ales imagini care să reflecte
mişcarea pentru dreptul de vot al femeilor şi care să simbolizeze emanciparea lor.
SUFRAGETA
Mitul care circula spunea că William Moulton Marston
inventa toate aceste poveşti.
Adevărul era că el era înconjurat de femei.
Avea o relaţie deschisă cu soţia lui şi cu altă femeie,
iar toate astea contribuiau la miturile legate de Femeia Fantastică.
Lucrau pe ascuns,
lucrau sub pseudonim şi tot aşa.
Dar impactul lor a fost uriaş.
Toţi credeau cu adevărat în această imagine publică,
o femeie la fel ca bărbaţii de puternică,
dar femeie în toate privinţele.
Această tărie i-a permis Femeii Fantastice să transcende timpul.
Scenariştii au continuat să dezvolte
şi să-i populeze universul cu noi personaje,
care să rezoneze cu un public mult mai modern.
ÎN PREZENT
Ador Femeia Fantastică şi o ador pe prinţesa Diana.
SCENARISTĂ, FATA FANTASTICĂ
Dar nu pot pretinde că sunt o femeie perfectă
sau un simbol de acest gen care să n-aibă defecte.
La apariţia ei, Femeia Fantastică a fost prima care s-a expus.
Trebuia să fie perfectă şi să se priceapă la toate.
Dar personajul avea şi alte nuanţe pe care nu le mai văzusem până atunci.
Am vrut să creez Fata Fantastică
ca reacţie, descoperind universul Femeii Fantastice.
Am vrut pe cineva mai uman şi mai puţin disciplinat.
Rar vezi personaje feminine care să-şi arate deschis defectele.
Îmi ziceam: "Zău, îmi duc greu zilele.
Vreau să văd şi pe alţii cum se chinuie."
Acestea sunt câteva concepte iniţiale.
M-am jucat cu părul, tipul de corp, bătrâne pe care le văd la TV,
fiindcă nu-mi stau mâinile o clipă.
Personajele feminine cu care rezonam mereu
sau care erau modelul meu când eram tânără
îşi asumau propria sexualitate într-un mod care le făcea puternice,
nu care le lăsa fără putere.
În cazul Fetei Fantastice, am primit câteva critici fiindcă nu purta pantaloni.
În primul rând, îmi place silueta.
Deci, nu schimb nimic. Nici Beyoncé nu poartă pantaloni!
Yara are ceva care rezonează cu istoria femeilor
şi care a mai progresat un pic.
Ea poate acum să fie şi mai mult ea însăşi.
Iar asta mi se pare
o tortură modernă şi mai mare decât a îndurat Diana.
În cel de-Al Doilea Război Mondial, Femeia Fantastică simboliza
valul cultural de femei dure şi încrezătoare din forţa de muncă.
SUNTEM CAPABILE
Chemarea pentru adevăr şi dreptate şi modul de viaţă american unea masele.
Industria se folosea de supereroi
în sprijinirea efortului de război şi a răspândirii propagandei,
adesea însoţite de rasism.
SUPERMAN: PĂLMUIEŞTE UN JAPONEZ!
Eroii au fost obligaţi să devină patrioţi.
Nevoia ca personajele să promoveze
valorile americane, nu să le respingă,
SCENARIST, ALL-STAR SUPERMAN
le-a schimbat complet, dar le-a făcut şi mai populare.
Cărţile cu benzi desenate se adresau acum marinarilor
care învăţau acum nu doar să citească,
ci şi cum să-şi facă meseria.
În anii '40, vânzările de benzi desenate au atins nivelul maxim din industrie,
adică 25 de milioane de exemplare lunar.
O explozie de noi eroi vestea o nouă epocă de aur.
DC a adunat favoriţii fanilor şi a format cu ei prima echipă:
Societatea Dreptăţii din America.
La sfârşitul războiului, fără alţi inamici ai Axei cu care să lupţi...
EXTRA PACE
...DC a intrat într-o perioadă de stagnare postbelică.
Popularitatea supereroilor a scăzut şi mai mult
odată cu noul obiect strălucitor care a invadat sufrageriile.
Bona mea
şi aproape a întregii mele generaţii a fost televiziunea.
Ne uitam la Clubul lui Mickey Mouse, la Howdy Doody,
dar şi la Aventurile lui Superman.
Mai rapid decât glonţul,
mai puternic decât o locomotivă,
capabil să urce pe clădirile înalte dintr-o singură săritură.
Priviţi! Sus pe cer!
- O pasăre! - Un avion!
Este Superman!
DC a reacţionat la ameninţarea televiziunii prin acceptarea ei.
Timp de şase sezoane, George Reeves, un actor de clasă B,
a îmbrăcat capa şi a devenit personajul Superman al acelei generaţii.
În fiecare zi, pe drumul spre şcoală,
vorbeam toţi despre episoadele pe care le văzuserăm şi le analizam.
Iar asta ne-a făcut să dobândim o experienţă comună.
Eu şi prietenul meu ne uitam la un serial, iar la sfârşit scria:
"Superman se bazează pe personajul marcă înregistrată
care apare în benzile desenate şi Superman."
Ne-am ridicat amândoi şi am ieşit până la colţ,
unde am cumpărat primele noastre reviste de benzi desenate.
SCENARIST, NOII TINERI TITANI
La cererea voastră, iată-l!
Noul tricou oficial Superman cu insigna oficială Superman.
Copiii căutau la chioşcuri revistele cu Superman,
dar copertele lugubre şi grafica sinistră ale benzilor desenate horror
au atras şi ele atenţia şi îngrijorarea părinţilor.
America anilor '50 se temea în primul rând de ruşi,
dar şi de marţieni...
Sau de furnicile şi meduzele uriaşe.
Se temea de homosexuali şi de marinarii care scriau poezii triste.
MONSTRUL DIN CAMPUS
Nu existau prea multe lucruri de care americanii
să nu se teamă în anii '50.
CĂLUGĂRIŢA LETALĂ
Dosar secret.
Unul dintre cei mai buni reporteri de ştiri din ţară
vă prezintă un raport factual al Americii de azi.
Această bandă desenată descrie o anomalie sexuală atât de şocantă
încât nu-i pot menţiona la televiziune nici măcar numele ştiinţific.
Ar trebui să existe o lege împotriva ei.
Exista un curent adânc
aflat în pragul transformării în tsunami,
iar acela era că benzile desenate erau depravate moral,
principala cauză pentru apariţia postbelică
a delincvenţei juvenile în America.
Multe din benzile desenate sunt letale. Ele ucid timpul, ucid imaginaţia
şi fac ca legea violenţei să fie singura lege.
Dezaprobarea parentală a atins cote alarmante
odată cu publicarea lucrării Seducerea inocenţei
de dr. Fredric Wertham.
El susţinea că depravarea din benzile desenate...
BENZI DESENATE OTRĂVITE
...reprezintă o ameninţare pentru tineretul american.
CE NU ŞTIU PĂRINŢII DESPRE BENZILE DESENATE
Wertham era prea zelos.
Găsea o imagine cu Bruce Wayne şi Dick Grayson
şi reuşea, cumva, să-i confere o grămadă de conotaţii homosexuale.
Dr. Wertham a decis că nu există niciun motiv ca doi tineri
să locuiască împreună, să se antreneze împreună
şi să se îmbrace în costume mulate
dacă nu exista ceva între ei.
Seducerea inocenţei susţinea
că Batman şi Femeia Fantastică îndemnau cititorii să devină gay.
În cazul Femeii Fantastice, era oarecum adevărat.
Cărţile de benzi desenate au început să fie arse în toată America.
Fraţii îşi pârau fraţii,
iar părinţii descopereau apoi
cărţi cu benzi desenate ascunse sub pat, în garaj sau în pod.
Au fost aproximativ 400...
Teama de anchetele federale
şi de reglementările guvernamentale a făcut ca DC şi editorii să acţioneze.
În 1954, aceştia au înfiinţat o autoritate pentru conduită în benzile desenate
în efortul de a se autocenzura şi a-şi păstra sursa de venit.
Era interzis să publici benzi desenate
care să aibă în titlu cuvinte precum "horror", "teroare" sau chiar şi "crimă".
Era nevoie ca binele să triumfe mereu asupra răului.
NU SE POATE ARĂTA
Nu puteai pomeni de divorţ,
nu puteai pune autorităţile într-o lumină proastă.
Femeile nu puteau să apară în benzi desenate în roluri proeminente.
Fără zombi, fără fantome.
Era o strangulare a creativităţii.
Cenzura strictă a lobotomizat genul supereroilor.
Mulţi editori au cedat,
iar o întreagă generaţie de creatori îşi căuta locuri de muncă.
Codul şi persecutarea benzilor desenate
a făcut ca aceia care produceau benzile desenate să se simtă oprimaţi.
Nu era o perioadă prea fericită pentru banda desenată.
Nu-şi dezvăluiau ocupaţia.
Nu era o profesie respectată.
Aceşti bărbaţi la costum care arătau ca agenţii de asigurare
creau pe ascuns benzi desenate,
opt ore pe zi, după care luau trenul spre casă.
E o slujbă foarte singuratică.
Lucrezi singur ore întregi
şi mintea începe să-ţi lucreze...
GRAFICIAN, MISTER ÎN SPAŢIU
...fiindcă te gândeşti la lumea de afară.
Iar tu nu prea faci parte din ea.
Lumea ta e o lume imaginară pe care o creezi pe hârtie.
Ne făceam griji.
Încotro se va îndrepta industria benzilor desenate?
Ţineam şedinţe pentru a stabili care să fie următoarea noastră mişcare.
Aveam nevoie de idei noi.
Imaginaţia graficienilor şi a scenariştilor nu cunoştea limite,
iar editorii aveau sarcina
de a canaliza creativitatea dinspre concept spre profit.
Am lucrat la ei ca editoare şi scenaristă liber-profesionistă.
Erau numai bărbaţi.
Era greu să fii prietenoasă cu aceşti bărbaţi
fiindcă mă priveau întrebător: "Ce caută ea aici?"
SCENARISTĂ, INIMI SECRETE
Erau extrem de severi cu graficienii
fiindcă voiau poveşti bune, grafică bună
şi ar fi ţipat la ei dacă nu obţineau ce şi-ar fi dorit.
Un editor era ca un general de armată.
AVENTURI STRANII
Este cel care face un plan pentru ca armata să învingă inamicul.
În cazul meu, a trebuit să fac un plan
ca să obţin victoria asupra publicului.
Trebuia să-i fac să dea zece cenţi ca să cumpere revista.
Disperat după succes,
Julius Schwartz a decis să revitalizeze un supererou de mult uitat, The Flash,
un personaj care se deplasa cu viteza luminii.
Mă numesc Barry Allen. Sunt cel mai rapid om de pe Pământ.
MISTERUL FULGERULUI UMAN!
Julie mi-a spus că vom reveni la supereroi.
Doamne! Nu eram încântat de idee.
Nu-mi plăceau supereroii.
Era al naibii de greu să recunosc, dar nu-mi plăcea să-i desenez.
Nu ştiu. Mi se păreau cam extravaganţi.
Cu toate acestea, grafica elegantă a lui Carmine Infantino
şi proporţiile acesteia au dus spre o abordare SF.
A fost ceva irezistibil pentru o generaţie crescută cu seturi de chimie.
Julie a venit cu o abordare ştiinţifică a personajelor
în ceea ce a fost Era Supersonică şi Era Spaţială.
S-a inspirat din faptul
că aceşti copii visau să devină astronauţi sau oameni de ştiinţă.
The Flash şi The Flash Facts au apărut datorită lui Julie Schwartz...
DIRECTOR CREAŢIE, DC ANIMATION
...şi a aprecierii lui faţă de partea ştiinţifică a SF-ului.
Mie îmi convenea.
Aş prefera să învăţ despre ştiinţă dintr-o carte de benzi desenate,
decât să merg la şcoală.
The Flash avea un alter ego,
omul de ştiinţă şi poliţistul Barry Allen, un tip cu picioarele pe pământ,
spre deosebire de statura legendară a trinităţii DC.
Superman era Superman. Un extraterestru de pe altă planetă.
Nu puteai fi Superman.
PRODUCĂTOR EXECUTIV
Batman avea lucruri, era un tip bogat.
Dar The Flash era ca noi.
Un tip obişnuit pe care, din întâmplare,
îl lovise fulgerul.
Când eram mic, îmi amintesc că-mi ziceam:
"Aş putea să fiu lovit de fulger. E posibil.
Aş putea astfel să devin supererou."
În The Flash nu era vorba doar despre un tip
care fugea repede, ci despre un tip care călătorea în timp...
SCENARIST, THE FLASH
...prin diferite dimensiuni şi lumi paralele.
Scena lui Flash era tot universul şi timpul.
1961 a marcat o explozie de creativitate.
Julius Schwartz a introdus un concept de referinţă în benzile desenate,
şi anume, existenţa lumilor paralele.
Teoria permitea ca versiuni diferite
ale aceluiaşi personaj să se poată întâlni.
Acest concept a generat un multivers
care a definit poveştile cu supereroi mulţi ani după aceea.
Acum, toată lumea vorbeşte despre lumi paralele.
Pe-atunci, nu vorbeau mulţi despre asta.
Iar unui copil care află de acest concept
i se pare incredibil.
Era ca şi cum cineva ţi-ar pune dinamită în ureche,
ar amorsa-o şi ţi-ar exploda capul.
Era ideea că nu suntem singuri.
Da, trăim în această realitate, dar există infinit mai multe realităţi
care stau, în sine, una lângă alta.
În acele realităţi alternative
se află versiuni legendare ale personajelor noastre,
dar pe alte planete, aceştia ar putea fi răi
sau ar putea avea familie şi copii.
Abilitatea de a spune un gen diferit de poveste creşte de-a dreptul,
dar nucleul de bază al personajelor legendare rămâne acelaşi.
LANTERNA VERDE
DC a plonjat într-un catalog cu personaje nefolosite
în ceea ce a devenit un proces rapid de reinventare.
Această renaştere a marcat epoca de argint a industriei,
o epocă definită de grafica complexă şi copertele atrăgătoare.
Multe erau opera graficianului Joe Kubert,
un emigrant polonez care a forţat limitele povestirilor grafice.
Naraţiunea pare simplu de făcut, dar, credeţi-mă, este foarte greu.
GRAFICIAN, BATMAN ŞI FIUL
Este foarte, foarte greu.
Chiar dacă tata ar fi desenat cu un băţ, tot ai fi ştiut despre ce e vorba.
Era genul de persoană care m-a crescut
fără să tolereze prea multe.
Parcă m-ar fi crescut sergentul Rock.
Grafica murdară şi zgâriată a lui Joe Kubert
a adus vitalitate şi emoţie în benzile desenate DC despre război,
un gen adresat celor care preferau realitatea dură,
nu fanteziile cu supereroi.
Situate în decorul războaielor mondiale,
popularitatea lor a crescut odată cu apariţia sergentului Rock,
un personaj stoic în genul lui John Wayne care reprezenta
partea morală a războiului şi conflictele interioare ale soldaţilor.
Fiecare bandă desenată despre război se termina astfel:
"Nu mai faceţi războaie."
Au devenit poveşti care nu glorificau războiul...
SCENARIST, AVENTURI STRANII
...poveşti despre tragediile războiului.
Stilul tatălui meu era unul foarte impresionist.
Înţelegea emoţiile personajelor,
trăirile lor, tot ceea ce simţeau ele.
Trebuie să simţi, cumva, desenul pe care-l faci,
iar asta nu e uşor.
Încerc să mă identific complet şi total cu povestea.
GRAFICIAN, ARMATA LA RĂZBOI
Am aflat destul de repede că la asta se reduce totul în industrie.
Nu contează imaginile frumoase.
E excelent dacă faci şi asta.
Dar industria îţi cere cu totul altceva: să spui o poveste.
Suntem comunicatori. Povestitori.
Banda desenată reprezintă un mediu fără egal.
Avem de-a face cu o intimitate care nu este prezentă
în filme, TV sau altundeva.
În cazul benzilor desenate, tu decizi ritmul în care absorbi povestea.
Benzile desenate te lasă
să faci parte intimă din ele.
Asta explică voracitatea fanilor
care iau totul personal, fiindcă asta simt ei.
Interacţiunea lor cu personajele a fost una personală.
Se vede de ce lumea le iubeşte atât de mult.
În anii '50 şi '60,
iubirea şi dorinţa a atras în masă tinerele fete
către un gen în plină înflorire: povestea de dragoste.
BĂTĂILE INIMII
Desenele erau frumoase, iar poveştile rezonau cu publicul.
L-AM PIERDUT FIINDCĂ... ÎMI ERA TEAMĂ SĂ-L IUBESC!
Cine n-a suferit din dragoste?
Cine n-a iubit pe cineva fără ca dragostea să-i fie împărtăşită?
SE CÂNTĂ MARŞUL NUPŢIAL... NU POT MERGE LA EL... NU POT...
Pe Tony Abruzzo, un grafician minunat,
mi l-am dorit să lucreze pentru mine
deoarece crea personaje atât de frumoase şi de sensibile.
În 1962, graficianul Tony Abruzzo de la DC
a desenat o fată înecându-se în numărul 83 din Inimi secrete.
După un an, un pictor din New York
pe nume Roy Lichtenstein a transformat acelaşi desen
într-una din lucrările lui cele mai celebre.
Răsfoiam revistele de benzi desenate căutând material
care să aibă potenţial pentru o pictură...
PICTOR
...atât ca impact vizual,
cât şi ca impact al mesajului scris, pe care rareori le creez.
Nu cred că aş fi în stare să le creez.
Ştiu că multe din lucrările mele au fost acuzate că seamănă
cu cele din care m-am inspirat
şi, într-adevăr, ele arată la fel ca lucrările pe care le copiez.
Femeie înecându-se a fost luată chiar din acea carte, Inimi secrete.
Mai întâi te simţi flatat, apoi folosit.
Deoarece nimeni nu l-a considerat un furt,
a rămas creaţia lui.
35 de milioane, 36 de milioane. Suntem la 36 de milioane...
LICITAŢIE LA CHRISTIE'S
37 de milioane, 38 de milioane.
38 de milioane de dolari.
Luai panourile desenate de ei,
cei care câştigau 15 dolari pe pagină,
şi le făceai la scară mai mare.
Multora dintre graficienii respectivi nu le-a convenit.
Mai cu mirare, mai cu încruntare,
americanii au vânat la rând tendinţele artistice
într-un ritm mai accelerat ca niciodată.
În anii '60, contra-cultura a forţat cultura pop să fie o reflexie a vremii.
Astfel, a demonstrat că DC nu mai putea ţine pasul.
De această realitate s-a folosit un alt concurent, Marvel.
Editorul-şef Stan Lee a avut grijă ca eroii lui
să aibă o înfăţişare modernă în chioşcuri,
născându-se astfel o rivalitate pe viaţă.
Cu ani în urmă, cititorii erau interesaţi doar de fantezii normale.
Iar personajele noastre rele erau nebuni care voiau să conducă lumea.
Dar astăzi, cititorii noştri sunt interesaţi de probleme reale.
Iar personajele noastre rele de azi sunt aceia
care pot provoca revolte sau care creează probleme
între diverse clase.
Marvel începea să aibă succes. Venise vremea schimbării.
Şi supereroii lor aveau ciudăţenii.
Erau şi cam nebuni.
Erau ciudaţi. Nu prea erau eroici la început.
Se luptau între ei, se ciondăneau,
erau meschini, răceau,
erau invidioşi unul pe altul.
Unul din aceste personaje puteai fi chiar tu.
Marvel avea ca obiectiv să se identifice cu lumea de dincolo de fereastra ta.
Toate poveştile lor aveau loc la New York.
DC stabilise toate tiparele genului cu supereroi,
iar Marvel îşi făcuse un renume din a sparge aceste tipare.
N-ar fi reuşit să facă asta, dacă DC n-ar fi spus:
"Aşa arată un supererou. Aşa face un supererou."
DC considera că Marvel era doar o modă care vine şi pleacă.
Se uitau la benzile desenate şi ziceau: "Arta asta e rea.
De asta se vând benzile desenate, fiindcă arta asta e rea."
Nu cred că DC, în ansamblu, a înţeles.
Nu cred că îşi dădeau seama cu adevărat
de ce Marvel avea succes, iar ei nu.
Compania lor fusese jucătorul dominant.
Dar Marvel prindea puteri, spre deosebire de DC.
Superman, Batman şi Femeia Fantastică deveniseră personaje anoste pe-atunci.
Eroii păreau nişte figuri autoritare glumeţe,
ca nişte taţi.
Conceput iniţial ca justiţiar
care sădeşte teama în sufletul criminalilor,
personajul Batman din anii '50 şi '60
se juca într-o lume fantezistă plină de culoare şi inocenţă.
Interesul şi vânzările au scăzut total.
În pragul anulării, a intervenit ceva salvator.
DC a obţinut drepturile pentru un serial TV de acţiune live.
La apariţia serialului TV Batman,
în acea seară friguroasă de iarnă din ianuarie 1966,
aveam 14 ani şi jumătate. Eu eram fan înrăit al benzilor desenate.
Nimeni nu aştepta mai mult decât mine ca serialul Batman
să apară la televizor.
Nu uita, Robin. Priveşte mereu în ambele direcţii.
Se vedea o lipsă de imaginaţie la televizor,
iar serialul era foarte bine pus la punct.
Aspectul era potrivit, tonul era potrivit.
Jocul actoricesc era exact aşa cum trebuia să fie.
Eliberează-te, Robin!
Mi s-a părut un serial foarte serios.
N-am realizat că era şi amuzant.
Nu vedeam comicul din el.
A fost o introducere bună la lumea lui Batman.
Sfinte perle de om, Batman!
Incorect, Robin. Perlele cresc în scoici.
Tu ai ieşit din molusca asta!
După 20 de minute, mi-a picat fisa. Paf!
Pac!
Poc!
Doamne! Asta este comedie.
Batman a devenit o glumă.
Întreaga lume râdea de Batman.
Iar asta m-a distrus.
William Dozier, producătorul executiv al lui Batman,
nu citise nicio revistă cu Batman în momentul angajării.
Ideea destul de clară era să-l facem foarte anost...
PRODUCĂTOR EXECUTIV, BATMAN
...serios, plin de clişee
şi răsuflat,
dar cu o anumită eleganţă şi stil
care să-l facă amuzant.
Atât de siropos şi mediocru încât să fie amuzant.
Sfinte Hopa-Mitică!
Pentru multă lume, inteligentul şi veselul Batman de la TV era o evadare,
în sensul bun.
Toţi avem nevoie, uneori, de evadare,
din ceea ce se întâmplă în lumea reală.
Iar acum apăruse acest serial complet ridicol.
Colorat, supradimensionat
şi puţin subversiv.
Copiii hipioţi ne cred mişto. Ne găsesc atrăgători, nu?
Deşi s-ar putea ca minţile educate să nu înţeleagă,
în felul lor, ei fac tot ce pot
ca să îndrepte răul din lume cu iubire şi flori.
În timp ce aventurile şi gadgeturile îi atrăgeau pe copii...
URMĂRITOR BATMOBIL
...adulţii erau satisfăcuţi de umor şi aluziile sexuale.
Nu vrei să intri la un pahar de lapte şi nişte fursecuri?
Aia nu e viaţă în care doar te lupţi cu infractorii.
Deşi Batman a provocat o frenezie de scurtă durată,
serialul TV a devenit o parodie în sine,
iar publicul schimba canalul.
Postul TV a anulat toată această nebunie glumeaţă
după numai trei sezoane.
Nimeni n-a recunoscut adevăratul înţeles creativ al serialului
decât zeci de ani mai târziu, şi anume, că fiecare personaj Batman
poate avea o nuanţă diferită.
Dacă te uiţi la personajul Batman creat în 1966,
vezi că nu este la fel cu cel de azi.
Au existat momente în care creatorii
au vrut să facă ceva diferit.
Da. Priviţi! E minunat.
Am vrut o poveste în care Batman să aibă o evoluţie.
REGIZOR, BATMAN
Am vrut să creez un Batman imperfect.
L-am vrut într-o zonă în care nu mai fusese,
adică puternic ancorat în genul noir,
unde să-l fac cel mai mare detectiv din lume.
În primele zile de filmare,
încercau să determine felul în care vorbea Batman,
modul în care celelalte personaje se raportau la el.
Treabă poliţienească.
Cum îşi face apariţia la locul faptei un om mascat care poartă capă?
Cum faci ca totul să pară real?
Turnarea acelei scene a fost foarte dificilă
şi, până la urmă, a dat tonul întregului film.
Nu mă face să te rănesc!
Ar fi bine să ai grijă!
Îmi ştii reputaţia?
Sunt anumite lucruri care trebuie făcute la un film Batman.
Trebuie să te ciupeşti şi să zici:
"Ne trebuie o variantă proprie la Batmobil."
Când eram copil, îmi plăcea Batman din 1966 şi Adam West.
Acel Batmobil Futura, maşina concept,
mi se părea cea mai tare maşină, cu focul care ieşea prin spate.
Am ştiut că voiam să fac o maşină sportivă.
Voiam să pară complet reală.
Punctul forte al filmului este că trece cu succes...
...prin toate momentele cruciale şi pare ancorat în realitate.
El este hotărât să pară verosimil şi motivat de sentimente.
Povestea e predominant psihologică.
El are de luptat cu traumele din copilărie.
Şi este motivat de încercarea de a-şi da un sens vieţii.
Pentru mine, asta înseamnă un film, nu?
Vii şi spui poveşti, fiindcă astfel
pui lumea în ordine şi o înţelegi.
În 1968, America a fost cuprinsă de zbucium.
Într-o societate răvăşită de războiul din Vietnam,
de proteste civile şi inechitate socială,
personajele DC păreau surde şi mute.
Se aflau în faţa un real pericol: transformarea în relicve.
BATMAN ESTE PE MOARTE!
Banii vin din licenţe, banii se fac din vânzări de jucării.
MEGAFON BATMAN
Banii nu se fac din benzi desenate. Sunt mostre gratuite pentru promovare.
DC a încasat 75 de milioane de dolari din produsele Batmania,
o sumă uriaşă la acea vreme
şi de care preşedintele Jack Liebowitz, priceput în afaceri, a ştiut să profite.
În 1969, o achiziţie corporativă viza compania DC
pentru potenţialul ei privind licenţierea, nu benzile desenate.
Urmau cu totul alte reguli.
Oamenii se temeau foarte tare.
Nu ştiau ce va fi cu slujbele lor în urma acestei preluări.
Liebowitz a îndepărtat mai multe figuri legendare din DC,
între care Bill Finger, co-creator Batman, care a murit sărac în 1974.
Jerry Siegel şi Joe Shuster nu mai lucrau în companie.
Mai multe procese dure pentru marca înregistrată Superman
au făcut ca relaţiile să se răcească.
Atmosfera de familie a părăsit structura corporatistă.
Puterea deţinută cândva de supereroi a trecut la noii patroni,
Warner Communications.
Motivul pentru care cumpăraseră DC Comics a fost unul foarte simplu.
Voiau drepturile de autor pentru Superman.
Îl considerau singurul personaj de bandă desenată
capabil să susţină un blockbuster
şi comerţul generat de acesta.
Numai dacă îl priveşti prin lentila timpului
îţi dai seama cum stau lucrurile.
Nimeni n-a înţeles valoarea acestor personaje,
nici nu s-a gândit că au vreun merit.
S-au uitat de sus la aceşti creatori, în general vorbind,
şi n-au văzut nimic valoros.
Zilele companiei DC Comics erau numărate,
iar soarta universului creat de aceasta era incertă.
Dacă America a putut să ducă oameni pe Lună,
cât de greu putea fi să-i facă iar pe aceşti supereroi să fie importanţi?
Asta pare o misiune pentru...
fani.
Subtitrarea: Dan Butuza