Al llarg de la història, hi ha hagut personatges universals
dels quals hem explicat històries
com a forma de mostrar principis
o els reptes a què ens enfrontem.
Eren personatges religiosos,
personatges mítics, reis i reines.
Ara són els superherois,
i, per això, crec tant en ells.
L'heroisme és senzill.
És quan algú que té por fa servir el coratge
en nom d'alguna cosa bona.
A les pel.lícules,
els superherois són icones de la virtut,
símbols dels nostres ideals més elevats.
Em vaig obsessionar amb els còmics,
quan vaig començar la recerca.
I em van encantar.
Encara ara jugo amb figures d'acció.
No hi ha un dia que no et creuis
amb algú que porti una samarreta de Batman.
Però el salt del paper a la pantalla va trigar dècades,
i va fer falta molta persuasió.
Part de per què hi havia tan poques adaptacions de còmics
als anys 80 i 90 és que hi havia molta gent a Hollywood
que no creia en el material.
Els executius dels estudis miraven els creadors de dalt a baix
i deien que els personatges dels còmics
no valien gaire.
Quan Hollywood va aprendre a fer volar els superherois,
els apassionats creadors
van transformar els còmics d'un joc de nens
a un entreteniment sofisticat per a adults.
Els qui són massa conservadors amb els personatges
mai no aniran més enllà.
Hi havia alguna cosa al text i al dibuix.
Era molt savi i atrevit.
Aquell esperit rebel,
juntament amb la devoció dels fans fidels,
van situar els superherois al centre de la cultura popular
i del nostre imaginari conjunt.
¿Com seria si pogués ser un heroi,
si pogués canviar el món?
Això és el molt de l'os de les històries de superherois.
Alguna cosa de la nostra brúixola moral
ens diu que està bé voler lluitar pel que és correcte.
Aquest és realment el poder. Això és ser un superheroi.
SUPERPOWERED: LA HISTÒRIA DE DC
El primer que es va adaptar a la pantalla...
...no va ser qui us penseu.
El Capità Marvel tenia els poders de Superman...
...i, als anys 1940, se'n venien més còmics.
El còmic explicava la història d'un nen que es podia convertir en un superheroi
amb una sola paraula.
El 1941, el Capità Marvel va protagonitzar una sèrie de 12 pel.lícules...
AVENTURES DEL CAPITÀ MARVEL
...que va entusiasmar el públic jove dels dissabtes.
Però caldrien 78 anys, un canvi de nom i una curta carrera a la televisió
perquè el Capità Marvel arribés a les cartelleres el 2019...
com Shazam!
El film fa reviure la història
del nen indefens que es converteix en un adult amb superpoders.
Tots, en algun moment,
hem somiat de convertir-nos en un superheroi.
El més fort, ràpid o heroic del món.
Poseu-hi tots les mans.
Aquesta pel.lícula es dirigeix al nen interior que tots tenim.
Preparats, sisplau! Rodant!
Atenció, estem rodant.
AVUI DIA
D'acord, família, ja sabeu quina hora és.
Anem-hi. Anem-hi.
De la segona pel.lícula,
un dels meus escenaris preferits era aquest.
De fet, de tots els projectes que he fet.
Mary, per què tens feina? Creus que Dona Meravella tenia feina?
-Deixa-ho. -No, de debò.
¿Creus que porta cua i ulleres
i ningú la reconeix i és comptable o alguna cosa?
Deixa-ho estar.
És un paper molt divertit de fer perquè puc ser un nen.
He dit que no t'espantis! Mira'm, soc en Billy.
Els videojocs em mantenen amb aquesta actitud infantil,
i crec que quan la teva feina és jugar com un nen petit,
vols quedar-te en aquell lloc divertit.
No s'ha de sentir com una feina.
Juguem a disfressar-nos i ens paguen per fer-ho.
Una de les millors coses del primer film
va ser sentir la gent en sortir del cine
i veure que estaven més a gust amb la vida.
Se sentien més lleugers.
Hi ha tantes coses que van malament al món ara mateix,
i tenim l'oportunitat,
com a artistes, creadors i animadors,
d'ajudar a alleugerar una mica aquesta càrrega.
I ho hem de fer, perquè la vida està complicada.
Cinquanta anys abans que Shazam! arribés a la pantalla gran,
el món vorejava un altre precipici.
Pau, ara! Pau, ara!
Jo era jove
i sentia que no hi havia respostes enlloc.
¿Què fas al món quan hi ha una cultura dominant
on l'enemic de vegades no té cara?
Com lluites contra això?
MARTIN LUTHER KING ASSASSINAT SE SOSPITA D'UN BLANC
Llavors vaig començar a sentir...
PRODUCTOR DE CINE
...que els còmics em quedaven petits.
I just en aquell moment,
l'era Marvel va esclatar de debò.
Mentre Marvel creava el primer superheroi negre
i assumia problemes socials urgents,
les ridícules aventures del Batman d'Adam West
estaven fora de lloc i eren dolorosament carques.
En aquell moment, a mitjan anys 60,
excepte per als pocs que érem lectors de còmics autèntics,
la percepció mundial del que era Batman era aquest programa.
I això em preocupava molt.
Em vaig prometre
que d'alguna manera, algun dia, d'alguna forma,
mostraria al món el Batman autèntic.
Joves aficionats com l'Uslan,
impulsats pel seu profund amor pels personatges
i la devoció pel mitjà,
començarien una nova era dels còmics nord-americans.
Cada generació mereix tenir personatges
que encaixin dins de la seva generació.
Així que, com a nens dels anys 60, teníem moltes ganes...
ESCRIPTOR
...de crear històries rellevants.
No és que fóssim els futurs joves turcs tramant la revolució,
però sí que érem com els joves turcs tramant la revolució.
EDITOR
Ens plantejàvem quin seria el futur del sector.
L'escriptor Denny O'Neil i l'artista Neal Adams
es van proposar canviar el panorama del còmic
plasmant el món real a les seves vinyetes.
Van agafar dos superherois que eren un veritable fracàs.
Green Arrow, que representa una perspectiva liberal,
i Llanterna verda, amb una perspectiva conservadora,
pugen a una camioneta i surten a descobrir els Estats Units.
En 14 episodis, Llanterna verda i Green Arrow
es troben cara a cara amb grans conflictes nacionals,
com ara la superpoblació, la discriminació,
la contaminació i la drogodependència.
Tots dos vam créixer a l'època que vam créixer
i estàvem molt enfadats amb la societat.
Va ser una època de canvis, els anys 60,
grans canvis als EUA, i tot era allà...
ARTISTA
...en aquell còmic. Als teus morros.
CULPABLE! CONDEMNATS A MORT!
Va ser un punt d'inflexió per a DC Comics,
que va començar a reflectir-se en altres còmics i altres herois,
amb atreviment i gosadia.
L'artista llegendari de Marvel Jack Kirby va arribar a DC el 1970
per escriure la seva saga espiritual: New Gods .
Va ser bàsicament la seva epopeia, el seu relat de la Bíblia.
Així va començar tot, així és com acabarà tot.
ESCRIPTOR
Això és el bé. Això és el mal.
Cada pàgina té mil conceptes que podrien generar mil històries.
És l'obra d'art més inspiradora.
El 1972, en Len Wein i Bernie Wrightson
van posar l'ànima d'un heroi al cos d'un monstre
amb El monstre del pantà.
El dibuix de Wrightson era emotiu,
estrany i bonic al mateix temps.
I el text d'en Len tenia el que jo anomeno una poesia pulp .
Un clàssic que encara és un dels millors còmics...
ESCRIPTOR
...de DC de tots aquests anys.
Però en un intent no gaire encertat de modernitzar un membre del panteó de DC,
els editors homes van treure els superpoders a Wonder woman
i li van fer aprendre kung fu.
Li van treure el seu vestit...
ARTISTA
...i es convertí en una Diana Prince cool.
És com una espia. És moderna.
És cool.
Vaig pensar: "No vull llegir aquest còmic."
-Què voleu? -Igualtat de drets!
-Quan la voleu? -Ara!
L'error de DC va cridar l'atenció
d'una líder del moviment feminista en ascens,
Gloria Steinem.
Wonder woman era molt feminista...
FUNDADORA
...i actuava amb força, justícia i amor.
Estava destinada a ser un antídot contra la violència
dels còmics dominats pels homes.
I vam decidir que seria interessant fer-la presidenta.
Així diu: "Pau i justícia el 1972."
Ja que l'has portat, mostra-la a la càmera.
SRA. WONDER WOMAN, PRESIDENTA
El primer número de Ms. Magazine
va incloure un assaig sobre Wonder woman
com a model de força i autosuficiència.
DC va entendre el missatge.
Wonder woman va recuperar els seus poders.
I uns anys després,
ABC va començar a buscar l'actriu perfecta
per donar vida a la figura mítica a la televisió.
Vaig poder crear el meu personatge de veritat.
No hi havia res abans de mi.
ACTRIU
I no tenia ni idea del que feia.
Així que hi havia una certa ingenuïtat.
Vaig investigar molt sobre la mitologia
i què podria aportar jo a aquest personatge.
Realment no estava escrit.
Era persones com ara Betty Friedan,
Gloria Steinem i les sufragistes.
Una mena de feminisme de "Soc una dona, ara em sentiràs rugir".
Així era Wonder woman.
A la tardor de 1975,
l'emblemàtica Wonder woman de Carter va aparèixer a la televisió,
incendiant els cors joves de tot el país.
No hi havia hagut cap model a seguir.
I jo tenia aquella edat
on havies de fingir ser algú al pati.
DIRECTORA
Tots els nens sortien corrents, i eren Superman o He-Man
o alguna cosa així.
Quan va sortir Wonder woman,
va ser tal la revelació...
que, de sobte, et mories per ser
qui afirmava ser Wonder woman.
Vaig tenir l'oportunitat d'experimentar exactament el que experimentaven els nois,
i no d'una manera masculina.
S'estava complint el meu desig absolutament.
Tots podeu ser el que realment voleu ser.
Tots sou molt especials.
I tots sou diferents.
La Lynda era totes les dones que t'agradaria ser.
Mai vaig interpretar Wonder woman.
Només vaig interpretar la Diana.
La clau de Wonder woman
és que, com amb la Diana, t'hi podies sentir identificada.
Lynda Carter és famosa per inventar el gir
amb què passava de Diana Prince a Wonder woman a la televisió.
Amb l'explosió de llum
i la transformació des d'un personatge normal
a una superheroïna poderosa,
em recordava el poder de convertir-se en una cosa més gran.
ESCRIPTOR/ARTISTA
Crec que, fins i tot sent petit, em va tocar.
Em va ressonar.
No es tracta només de posar una dona amb un vestit de superheroi.
Es tracta d'alguna manera de convèncer el món
que hi ha una manera millor de fer les coses.
De veritat creus que la gent pot aprendre a ser millor?
Sí.
On jo vaig créixer, ens van ensenyar que el bé ha de triomfar sobre el mal
i que les dones i els homes poden aprendre.
El missatge d'igualtat de Wonder woman va ressonar arreu del món.
Mentre als EUA,
un altre programa popular presentava tot un equip de superherois
que ensenyaven el valor de treballar en equip.
Al Gran Saló de la Lliga de la Justícia,
hi ha reunits els quatre herois més grans del món.
Super Friends va ser el primer programa a reunir tots aquests personatges.
Per primera vegada, no només veuria una història de Superman,
ni veuria només una història de Wonder woman,
ni una de Batman.
Veuria tots aquests personatges junts.
És una mica obvi que tots creixeríem i voldríem fer
sèries i films dels còmics.
Però per a molts lectors,
el quart membre d'aquest gran equip de superherois
encara era com una cinquena roda.
Si la meva telepatia aquàtica funciona en aquests estranys peixos exxorians,
hauria de poder aturar els homes de Darkon.
La gent considerava que Aquaman era un personatge ridícul.
Quan vaig començar a escriure el llibre Aquaman ...
ESCRIPTOR
...la gent em deia: "Per què perds el temps amb això?"
Però, com a escriptor, és molt més divertit per a mi
agafar un personatge poc clar i obrir-lo completament,
mirar-lo i endinsar-m'hi realment
perquè no s'havia fet abans.
Si miro Aquaman i dic: "¿Si el seu món i les seves històries
són tan rics i profunds com els de Batman, Superman i els altres,
quins són?"
La nova versió d'Aquaman de Geoff Johns el 2011
va omplir el món de l'heroi menyspreat
a la terra i sota el mar.
El còmic de Johns s'utilitzaria per a l'adaptació a la pantalla del 2018
amb una estrella que s'assemblava poc al personatge principal,
almenys a la superfície.
I em vaig quedar: "Qui? Què vols que interpreti?"
ACTOR
Només podia pensar: "És blanc, ros, sense barba.
No soc jo."
Em van explicar la seva idea i vaig dir: "I tant que sí."
El seu pare és un faroner i la seva mare, la reina de l'Atlàntida.
Hi ha molta tensió entre aquests dos mons.
Ho vaig entendre immediatament,
havent nascut a Hawaii i crescut a Iowa,
dividit entre els meus pares.
A la terra, se sent com un foraster,
però a l'Atlàntida, és l'hereu al tron.
I l'únic que pot caminar entre els dos mons sóc jo,
el noi que no ho vol fer.
Quantes vegades t'ho he de dir? No vull ser rei.
I ha d'aprendre a convertir-se en el pont entre aquests dos mons
per salvar el món de la guerra amb l'Atlàntida.
Aquaman necessitava una petita empenta,
així que el vaig interpretar d'una manera diferent.
Preparats. Acció!
Bum.
Espero que ho puguem agafar tot.
Sempre busca gresca.
Només fa que donar cops de cap i ficar-se en baralles al bar.
No li dona gaire al cap i beu molt.
No parla de les seves emocions, i m'hi vaig sentir identificat.
La mare sempre ho va saber
tu series qui uniria els nostres dos mons.
Deixa-ho.
Però aquesta debilitat, la seva humanitat, el convertirà en rei.
Un rei només lluita per la seva nació.
Tu lluites per tothom.
Aquaman, dirigida per James Wan,
es va convertir en el film més taquiller de la història de DC,
guanyant més de mil milions de dòlars en tot el món.
La victòria d'aquest superheroi abans menyspreat va demostrar
que l'èxit dels films basats en còmics
comença amb el material d'origen.
I les bones històries eren la prioritat per a una nova líder
que va arribar a DC el 1976.
Jenette Kahn, de vint-i-vuit anys, no tenia experiència en còmics
quan Warner la va contractar per substituir Infantino com a editora.
Hi havia molta por i odi per la meva contractació.
"Com ha arribat aquí?"
"No és una persona de còmics...
EDITORA
"...i és jove, i és una dona".
Era una empresa completament endogàmica i tancada.
Mai havia tingut algú de fora en un càrrec directiu.
Mai havia tingut una dona en un càrrec directiu.
Excepte pel fet que era culta i jueva,
no tenia pràcticament res en comú amb les persones
que formaven el seu equip.
De fet, l'empresa DC va contractar Kahn
per la seva exitosa trajectòria amb revistes infantils,
un indicador clar de per a qui pensaven que era el seu producte.
Els còmics es consideraven un mitjà efímer d'un sol ús per a nens.
I hi havia un sentiment de vergonya per treballar a la indústria del còmic.
Però vaig arribar a DC amb una idea molt important:
els còmics eren una forma d'art.
Treballem explicant històries amb imatges i paraules.
Si pensem en els còmics d'aquesta manera,
podem explicar qualsevol mena d'història.
Feia temps que s'esperava una història encara sense explicar.
Per escriure la seva primera sèrie
amb un superheroi afroamericà com a protagonista,
DC va contractar l'escriptor Tony Isabella.
Volia fer, bàsicament, el meu superheroi negre definitiu.
ESCRIPTOR, BLACK LIGHTNING
Volia algú que fos un model a seguir,
algú amb qui els nens es poguessin identificar.
Va ser un atleta olímpic
que va fer la salutació del poder negre als Jocs Olímpics.
Aquells nois havien arruïnat la seva carrera esportiva.
Així que es va convertir en mestre d'escola,
lluitant contra el crim a la ciutat.
Era Jefferson Pierce, Black Lightning.
Black Lightning va arribar als quioscos el 1977.
Recordo obrir la bossa...
ESCRIPTOR
...i veure-hi el primer Black Lightning .
I vaig sentir una cosa que mai havia sentit abans.
Vaig sentir, per primer cop, que en formava part.
Em podia identificar amb gairebé tot el que hi havia al paper.
Era una història molt humana,
i era una història molt propera.
Era molt sociopolítica.
Era tot això.
DC s'havia posat al dia,
però ni tan sols un nou superheroi
podia fer remuntar el mercat del còmic.
Els quioscos dels EUA estaven desapareixent.
Les vendes de còmics queien en picat.
La població es traslladava als afores,
on els supermercats es negaven a vendre còmics.
Els còmics no es venien i la inversió de DC es perdia.
Per recuperar quota de mercat, Kahn va treballar el doble.
La companyia va produir nous còmics
en una campanya que van batejar com la "DC Explosion".
Intentem ocupar tot l'espai dels quioscos que puguem
traient tants còmics com puguem.
Vam prioritzar la quantitat a la qualitat.
A l'hivern de 1978,
una tempesta de proporcions històriques va bloquejar els lliuraments,
mentre una inflació tremenda
deixava les sorprenents vendes de DC per terra.
D'un dia per l'altre, l'explosió de DC va ser una implosió.
NOVA ESTRATÈGIA A DC, RETALLAR LA LÍNIA UN 40 %
L'empresa va acomiadar molts empleats
i va eliminar bruscament 17 sèries de còmics,
incloent-hi Black Lightning.
Ningú que treballava a DC a mitjans dels anys 70
pensava que el negoci duraria gaire temps.
S'havia de fer alguna cosa. Calia trobar respostes.
Amb el futur de DC penjant d'un fil,
Warner va apostar fort
per una pel.lícula sobre el superheroi que ho va començar tot.
Ningú pensava que ajudaria a millorar la imatge.
CONSULTOR CREATIU
Suposo que tothom recordava la sèrie Batman
i pensaven: "Serà ridícul,
no podem aguantar dues hores i mitja de ridiculesa."
Tot i comptar amb el famós escriptor d'El padrí, Mario Puzo,
hi va haver problemes per fer el film.
Una tecnologia de vol sense provar
i un canvi de director enmig del procés
van endarrerir el calendari i van esgotar el pressupost.
Quan va entrar el nou director, Richard Donner,
va iniciar el canvi de rumb,
començant pel to del guió.
Tenien una aproximació a Superman diferent de la meva.
DIRECTOR DE CINEMA
El seu enfocament era una mena de paròdia d'una paròdia.
Vaig dir: "És Superman. És la personificació dels Estats Units".
Era part de la història dels EUA,
i, per mi, tenia un sentit de la realitat propi.
La missió era mantenir la serietat.
LES NOVES AVENTURES DE SUPERMAN
Amb el guió en cirurgia,
va començar una recerca intensiva
de l'actor que encarnaria l'Home d'Acer.
Robert Redford, Paul Newman i tots els grans actors estatunidencs.
El meu problema era que em costava molt veure'ls volar.
Si no creies que Superman podia volar,
no creies que Superman fos real,
i vaig decidir buscar algú desconegut.
Gràcies per trobar temps per aquesta entrevista.
PROVA DE REEVE
Hi deu haver moltes preguntes
que el món voldria que respongués.
Christopher Reeve era conegut sobretot per la seva feina al teatre
i a la televisió,
però la seva visió seriosa de Superman,
es va alinear perfectament amb la visió fonamentada de Donner.
El que diferencia a Superman
és que té el tipus de maduresa o, de fet, té la innocència...
ACTOR
...per mirar el món amb senzillesa.
Quan ell diu:
"Estic aquí per lluitar per la veritat, la justícia i l'estil de vida americà",
tothom fa...
Però realment no fa broma.
En aquesta pel.lícula se'l tractava com un personatge important.
EDITOR EN CAP
Com si fos una peça important de la mitologia americana.
Per cert, "real" no vol dir gris i trist.
"Real" vol dir emocionalment real.
Amb Superman
és gent normal que reacciona a una cosa extraordinària.
Mireu allà dalt.
Què dimonis és això?
Calmi's, senyora. La tinc.
Em té a mi? I qui el té a vostè?
'SUPERMAN' DIVERSIÓ PER TOTHOM
MIRA! ÉS SUPERMAN AL RESCAT
SUPERMAN ENTRA VOLANT AL COR DELS EUA
Superman va recaptar 300 milions de dòlars en entrades,
va guanyar un Oscar pels efectes especials,
i va iniciar una cadena de seqüeles de gran èxit.
El 26 de gener de 1979...
ESCRIPTOR
...vaig anar a veure Superman .
Estava perdut,
no sabia com seria el futur i tenia por del futur.
Quan era petit, no tenia amics
perquè canviava contínuament d'escola.
Vaig entrar a aquella sala de cine
sentint que ningú es preocupava per mi, ningú em veia, ningú em sentia.
Superman es preocupa per tothom.
No li importa si ets ric o pobre
o d'on vens.
I vaig sortir d'aquella sala convençut
que fes el que fes amb la resta de la meva vida,
havia d'estar relacionat amb Superman.
SUPERMAN II ESTRENA PELS JOCS PARALÍMPICS
Si el film de Chris Reeve-Dick Donner no hagués tingut èxit aquell any,
DC podria haver acabat
amb un programa de publicacions molt reduït,
i l'empresa que coneixem no hauria sobreviscut.
Amb l'èxit de Superman,
DC va adoptar una nova manera d'arribar als lectors.
La botiga de còmics va començar a la dècada de 1970
com un lloc perquè els fans adolescents compressin, intercanviessin i discutissin
sobre els exemplars anteriors.
A principis de la dècada de 1980, amb la demanda dels lectors més grans,
van obrir noves botigues a tot el país.
Es va convertir realment en la nova cara de la distribució de còmics.
És realment el que va salvar els còmics de l'oblit.
Els còmics estaven de moda.
Però, per a molts, les complicacions de DC eren un obstacle en l'entrada.
El problema va ser que molts dels fans de Marvel
no entenien de què anava DC,
perquè no entenien per què tenien
tants personatges diferents que eren tots iguals.
Havíem de lidiar amb coses com el Multivers.
Paraules que avui són molt comunes, però aleshores no ho eren.
I, de sobte, me n'adono que hem de canviar això.
Comencem l'univers de zero avui.
Havia de ser revolucionari.
Havia de ser una cosa que tothom digués:
"Déu meu, ho diuen de debò?"
"Ho faran?"
"És impossible."
En l'encreuament més cataclísmic de la història de DC,
Marv Wolfman i l'artista George Pérez
van posar fi al multivers de DC amb una sèrie independent de 12 exemplars
que va matar personatges i mons sencers
fins que va quedar una sola Terra.
Van prendre una decisió sense precedents:
"Buidarem tot l'equipatge.
"Els reiniciarem i els ajuntarem en un univers DC per primer cop."
A Crisis on Infinite Earths , Flash mor al final.
I va ser el primer cop que vaig plorar amb un còmic.
PRODUCTOR EXECUTIU
En aquell moment em vaig adonar que estava connectat amb el personatge.
I havia de tornar enrere i aprendre-ho tot sobre ell.
En certa manera, el seu final va ser el meu començament.
La decisió de Wolfman de cremar el Multivers
va donar a altres creadors un llenç en blanc
per donar una vida i profunditat noves als personatges clàssics de DC.
LA LLIGA DE LA JUSTÍCIA
Així que, amb Crisis on Infinite Earths ,
tenim una Terra nova.
Doncs tornem a introduir els personatges com si no haguessin existit mai.
DC va portar John Byrne de Marvel.
Era l'home amb més talent del sector.
Donem-li Superman . Que el faci completament des de zero.
Que pensi com és la vida d'una persona amb aquestes capacitats,
amb aquests poders...
És així com perceps el món amb els teus superpoders?
El mateix amb Wonder woman, donem-l'hi a George Pérez.
La Wonder woman de George Pérez ho va ser tot per a mi.
La seva versió de Wonder woman és el que em va fer
estudiar art.
Encara avui no puc superar
la quantitat d'informació que va posar en una pàgina.
Mai no havia vist pàgines de còmic amb tantes vinyetes.
Però el que em va cridar més l'atenció
és que Pérez era un actor molt bo.
Vull dir que els seus personatges, que són de diferents mides i formes,
canviaven d'aspecte, es posaven dempeus, es vestien,
i actuaven, es comportaven i lluitaven
cadascun a la seva manera.
Per a mi, aquesta va ser la màgia de George Pérez.
Era una manera de pensar.
Era una sensibilitat on cada personatge era únic.
I treia aquesta singularitat amb l'art.
Una de les decisions més importants que crec que vaig prendre a DC
va ser comissionar els artistes
que convertien els còmics en una forma d'art sofisticada.
I això va començar quan vam portar Frank Miller a DC.
The Dark Knight Returns , de Frank Miller
és una interpretació molt moderna de la llegenda de Batman
situada en la dura realitat del règim de Reagan
i plena de la fúria de l'època.
La majoria dels supòsits bàsics dels còmics,
fins als darrers anys,
estaven tots ambientats als anys 40.
I tot havia de passar en un món molt benèvol
on pots confiar en la policia,
pots confiar en els càrrecs electes,
i en els teus pares.
És una llàstima que durant tants anys,
la idea bàsica dels superherois es va fer impossible
posant-la en un món on no era necessària.
Miller reinventa Batman com un solitari de mitjana edat,
enfadat amb els funcionaris corruptes
i disposat a utilitzar qualsevol mitjà necessari per exposar-los.
No hi havia manera de fer Batman
sense abordar que, almenys a l'inici de la història,
és un anacronisme.
Tot el concepte és molt antiquat,
i l'esforç del Cavaller Fosc era per recuperar-lo,
per fer que la idea funcionés en un context modern.
Quan la guerra de Batman contra les bandes incomoda Washington,
ell es troba davant d'un enemic improbable, Superman,
dibuixat com a executor de l'estat policial del govern de Reagan.
És un còmic que va desafiar
totes les convencions del que havíem fet anteriorment.
Va ser impulsat pels comentaris polítics i socials.
Estava lluny de qualsevol model del que havia estat Batman,
l'aspecte del personatge.
Cada decisió individual va ser força valenta.
La Jenette i jo vam passar molts anys
debatent sobre les decisions individuals.
Jo hauria tingut més cura, i ella era més atrevida.
La nova generació de creadors
havia crescut llegint còmics
i ara podien expressar les seves idees.
Eren obres polítiques que tenien un punt de vista...
COFUNDADOR
...que no anaven de la mà del que passava en aquell moment.
Watchmen era una mirada disruptiva dels mateixos superherois
feta per un jove escriptor anglès anomenat Alan Moore.
El que volem fer és examinar realment...
ESCRIPTOR
...les implicacions del superheroi.
Si aquests personatges absurds fossin reals,
què li farien al món?
Si tens un personatge del nivell i el poder de Superman
treballant per als estatunidencs,
com seria la política exterior del país?
Potser seria una mica més aventurera
i la política exterior russa
ho seria una mica menys.
Moore ambienta la història en un 1985 alternatiu,
sota l'amenaça imminent d'una guerra nuclear.
L'únic superésser i protector dels EUA, el Dr. Manhattan,
ha deixat la Terra a un grapat de justiciers disfressats,
un dels quals aniquila la ciutat de Nova York
en nom de la unió el món.
Watchmen no està escrit per un fanàtic dels còmics de superherois.
ESCRIPTOR
Watchmen està escrit per algú que els coneix bé i els respecta,
però que els pot mirar de lluny i dir:
"Aquí teniu els grans temes que heu estat mirant."
Per a mi, Watchmen d'Alan Moore és una obra literària de ple dret.
DIRECTOR DE CINE
M'encanta. L'he llegit cent vegades.
La desconstrucció del superheroi
va estar molt influenciada pel que va fer ell.
El 2005, la revista Time va classificar Watchmen
com una de les 100 millors obres literàries del segle XX.
No s'ha deixat d'imprimir mai.
El llibre de Moore va generar una explosió literària a DC
sota el lideratge de Karen Berger.
Obria camí des de l'ombra.
EDITORA EXECUTIVA
Havia començat a buscar escriptors, sobretot a Anglaterra.
Els britànics anaven per davant en els còmics per a adults.
La Karen va pensar:
"Per què no fem una marca sencera?"
I va ser una invasió britànica.
Va portar aquesta generació d'escriptors britànics
i van crear còmics per a adults.
Quan DC va començar a buscar, érem tota una generació.
Estàvem preparats i havíem llegit còmics tota la vida.
Superman ens estava donant la mà des del cel...
ESCRIPTOR
...i parlàvem amb DC Comics per telèfon.
Crèiem que guanyaríem milions de dòlars.
Un dels escriptors que Berger va conèixer buscant nous talents
era un jove persistent anomenat Neil Gaiman.
Gaiman va presentar una història d'un personatge fosc
dels arxius de l'empresa:
Sandman, governador del regne dels somnis.
SANDMAN MESTRE DELS MALSONS!
Tens aquest personatge que serà el Senyor dels Somnis.
Per què no l'hem vist mai a l'univers DC?
ESCRIPTOR
Perquè llavors,
tot el que fèiem era a l'univers DC.
Vaig pensar: "No l'havíem vist mai."
Vaig pensar: "Potser ha estat tancat en algun lloc."
I, de sobte, em va venir el principi d'alguna cosa.
Em vaig imaginar una mena d'home nu en una caixa de vidre
disposat a esperar fins que els qui l'han tingut presoner
fossin morts i oblidats.
I, per descomptat, vaig començar Sandman en un estat d'absolut terror delirant
perquè mai havia hagut d'escriure una història al mes.
El motiu pel qual la primera història,
Preludes & Nocturnes , va tenir vuit exemplars
és perquè estava convençut que rebria una trucada telefònica de la Karen dient:
"No s'està venent. L'aturarem al número 12."
Però quan vam arribar al número vuit,
s'estava venent més que qualsevol altra cosa comparable.
I llavors vaig pensar:
"D'acord, ara em puc permetre creure,
em puc permetre somiar
que arribaré al final de la història."
Lliure per fi, Sandman es venja dels seus captors
i descobreix que també ha de respondre pels seus propis pecats.
No hi havia res com Sandman quan va sortir Sandman .
ARTISTA
Era commovedor, però fantàstic.
Cerebral, però fosc.
Va atraure lectores que no sabien
que hi havia còmics que elles podien gaudir.
En Neil trencava estereotips amb un personatge anomenat Death,
que era una dona jove i atractiva, una gòtica,
que estava molt en sintonia amb l'època.
Quan eres a l'institut, podies copiar Sandman
i semblar guai.
Podies portar la teva jaqueta
i fumar cigarrets i llegir Sandman .
Era legítim. Els còmics tornaven a ser guais.
Eren rebels. Eren perillosos.
No eren infantils.
Eren un senyal que estaves als extrems de l'art,
en lloc d'estar-hi al mig.
La sèrie va tenir 75 exemplars
i va vendre més de set milions de còpies.
Però era només un d'una llista creixent de títols editats per Karen Berger,
que es van desviar molt dels còmics tradicionals.
El meu objectiu era fer històries
que canviessin les coses.
Això va trencar l'statu quo,
va desafiar la percepció de la gent del que podria ser un còmic.
Una de les coses que la Karen va aportar als còmics
era que no era una fanàtica dels còmics.
Tenia la seva perspectiva única sobre la història,
que no estava lligada a cap tradició.
La Jenette va ser un model per a mi.
Ella va establir el to i l'escenari.
Era valenta i no tenia por
quan es tractava d'arriscar-se.
I en aquell moment vaig dir:
"Hauries de ser editora de la teva pròpia línia."
I, sense dubtar-ho, vaig dir que sí.
I així va néixer Vertigo .
M'agradava la sensació que et donava aquesta paraula.
INNOVADORA - PERILLOSA - PROVOCATIVA VERTIGO
Et sents incòmode.
S'associa amb la por a les altures.
I Vertigo és per superar aquestes pors,
entrar als llocs foscos,
i arriscar-se i assumir riscos creatius.
Hi havia una sensació a l'aire
que era un lloc especial
on podies desafiar-te creativament i superar els límits.
Era una manera de treballar molt bona.
Només volia donar a la gent l'oportunitat d'explicar aquella història.
Què és el que sempre has...?
Quina és la cosa que més parla de tu?
The Invisibles va canviar la història dels còmics.
Va crear el primer superheroi drag-queen.
Tenir aquest tipus de personatge, aquest tipus de visibilitat
a mitjans dels 90,
és realment extraordinari.
Crec que si hi ha alguna característica
que encaixa amb el que és un títol de Vertigo ,
amb el que és un còmic de Vertigo ,
és que tots tracten...
de la humanitat...
en totes les seves facetes.
I el gènere s'utilitza realment com a teló de fons
per explicar històries sobre el costat incòmode de la vida,
parts inquietants de la vida,
sobre la gent marginada.
És a dir, històries sobre tots nosaltres.
Realment el mèrit és de la Karen.
Amb la seva visió editorial, pretenia
que els còmics tinguessin la consideració d'un mitjà narratiu com qualsevol altre.
Que poden fer qualsevol cosa
i se'ls ha de permetre fer-ho...
ESCRIPTOR
...per anar a qualsevol territori
que qualsevol escriptor o artista consideri oportú.
Les històries innovadores de Vertigo
adquirien un nou prestigi cultural i potencial de mercat,
i necessitaven un format més adient.
Ens vam dir:
"Per què ha de desaparèixer un còmic després de treure'l?
"Com fem que es quedin al prestatge?"
"De fet, com els fem cabre al prestatge?"
Per portar els còmics a les llibreries,
l'empresa es va apoderar d'un gènere nou,
la novel.la gràfica,
amb històries més llargues publicades en un sol volum.
Va ser un moviment que resultaria molt profitós durant els anys següents.
Entre els llibres de tapa tova i les novel.les gràfiques,
vam transformar la publicació en un centre de beneficis.
Vam fer els còmics permanents.
A mitjan anys 90, els còmics havien crescut,
però les pel.lícules estaven estancades en el passat.
Un jove fan va assumir la missió de canviar-ho.
Ara, si us dic avui
que quan era jove, als meus vint anys,
vaig comprar els drets de Batman a DC Comics,
em direu: "Això és impossible".
I teniu raó. Avui, això no podria passar.
Però, en aquell moment,
ningú més entenia el valor d'aquests personatges.
El 1979, l'Uslan s'havia unit amb l'experimentat productor Ben Melniker
i va comprar els drets del film de l'heroi emmascarat a DC.
Les càmeres trigarien gairebé una dècada a rodar.
Tots els estudis de Hollywood em van rebutjar.
Em deien: "Estàs boig. No pots fer films seriosos sobre còmics.
"No pots fer superherois foscos."
Però després apareix Frank Miller i fa The Dark Knight Returns .
I això va transformar la imatge del Batman d'Adam West
en el venjador modern, fosc i complex que coneixem avui.
La clau era Tim Burton.
El director Tim Burton era conegut pels seus films inusuals,
com ara Pee-wee's Big Adventure ,
no per a pel.lícules d'acció.
Però la seva visió empàtica de Batman va convèncer l'Uslan.
Va ser en Tim qui va dir:
"Si volem fer una pel.lícula seriosa de Batman,
no pot ser sobre Batman."
"Ha de ser sobre Bruce Wayne."
Ens interessava no explorar els clixés d'un còmic...
DIRECTOR DE CINE
...sinó en intentar treure'n més.
El que ens interessava fer era mostrar un heroi que té problemes.
Això el fa més humà.
Però quan Burton va triar Michael Keaton com a protagonista,
la confiança de l'Uslan va trontollar.
Vaig dir: "Que bo. Quina broma més bona."
Vaig dir: "Ja veig el cartell: 'Mr. Mom és Batman'."
Aquest Batman serà fosc i seriós.
Però en Tim tenia una explicació.
"He treballat amb Michael Keaton a Beetlejuice .
Podem crear un retrat de Bruce Wayne tan motivat, tan obsessionat
que arribi a ser psicòtic..."
Què et sembla ara?
Estic qualificat?
"El públic dirà: 'Sí.
"Aquest paio funcionaria. Aquest paio faria això'."
-...67, presa u. -Acció.
Burton i el seu equip de disseny van evocar un Gotham trencat i inquietant,
ple d'amenaces.
Batman '89 va ser realment una classe magistral
de com passar de l'humor a la foscor.
El primer cop que veus Batman en aquell film, què veus?
Veus la silueta d'un ratpenat
enfrontant-se a dos nois que acaben de robar algú.
I haurien de tenir molta por.
-Què ets? -Sóc Batman.
Van dur Batman a les seves arrels fosques dels còmics.
La història d'un home molt malmès.
Si et vesteixes com un ratpenat a la nit
i fiques por al cor dels criminals,
quin tipus de persona ets?
Què el fa ser així?
Bruce Wayne té tendència a ser un noi més aviat reservat...
ACTOR
...que de tant en tant perd els nervis.
Vols que ens tornem bojos? Va!
Tornem-nos bojos.
Però quan és Batman, estranyament se sap controlar.
Disculpi'm.
Ha ballat mai amb el dimoni a la llum de la lluna?
Va ser un moment increïble de la història
per a un fan del còmic que havia crescut ridiculitzat,
veure que això s'eleva a l'estatus de superproducció mundial.
La gent s'ha anat reunint durant el cap de setmana
en previsió d'una estrena tan gran que s'ha hagut de fer en dos cinemes.
I vaig dir: "Crec el que he après aquí
"és que si no els creus quan et diuen que ets dolent,
"i creus en tu i en la teva feina, ho faràs molt bé."
Michael Keaton va superar les expectatives.
COCREADOR
Serà el nou Batman, el de la nova onada dels anys 90.
El Batman del 1989 no només és el film amb més èxit d'aquell any,
sinó que el símbol del ratpenat és a tot arreu.
No pots comprar samarretes per imprimir-hi
perquè totes les samarretes negres ja estan reservades.
Els fans de Filadèlfia fan cua per portar Batman als cabells.
Tot un catàleg de records de Batman.
De fet, aquí hi ha fins i tot un número 1-800-BATMAN
perquè el teu producte arribi més ràpidament.
Les aventures de l'heroi emmascarat
estan alimentant una indústria de 400 milions de dòlars
que creix un 25 % cada any.
La Batmania va catapultar els còmics a la nova dècada,
on va trobar un nou tipus de fan.
Els anys 90 van ser una època d'abundància en la història dels còmics,
un període d'interès només per part dels "col.leccionistes",
i "Quant valdrà aquest còmic?"
"Tens l'exemplar amb la bossa especial i la targeta dins?"
I a la 27a Convenció Internacional del Còmic
a San Diego,
un còmic es va vendre per 180.000 dòlars.
Realment no importa el còmic.
Només importa quants diners costa i quants diners val.
Els compren per invertir. No té a veure amb la diversió.
Alimentant el frenesí, els editors fan una exaltació dels millors artistes
i treuen peces úniques col.leccionables.
Tinc debilitat pels còmics dels anys 90.
En aquell moment era molt emocionant...
ESCRIPTORA/ARTISTA
...perquè l'artista era com una estrella.
Molts d'ells, no els vaig llegir, només mirava el dibuix.
Jim Lee va ser un dels artistes superestrelles de Marvel.
El seu X-Men Núm. 1 va vendre vuit milions de còpies,
un rècord Guinness.
Com que els artistes estaven tan de moda,
alguns pensàvem que no necessitàvem escriptors.
¿Per què compartir els beneficis amb ells...
DIRECTOR CREATIU
...quan podríem crear les històries igualment?
A principis de 1992,
Lee i els altres grans artistes de Marvel van renunciar
i van unir forces per formar Image Comics.
Érem sis, set artistes, depenent de la versió que expliquis.
Una colla de nens testarruts d'uns 20 anys.
I dèiem a les empreses:
"No treballarem per a vosaltres."
En els seus primers quatre mesos,
la nova empresa va empènyer DC al tercer lloc
per primera vegada.
Amb la seva reputació en joc,
l'empresa més antiga de còmics dels EUA havia de recuperar el focus.
Vam tenir una reunió d'emergència on vam fer entrar tothom.
EDITOR
Tots els escriptors, tots els artistes de quatre títols de Superman ,
tots treballant per un objectiu comú.
No es tracta de vosaltres.
Es tracta de Superman i del que creiem que és millor per a ell.
A cada reunió que teníem i ens quedàvem encallats,
Jerry Ordway cridava: "Matem-lo."
Bé, ho va dir aquell dia.
I jo vaig dir: "D'acord, nois savis.
"Si el matem, què passa llavors?"
Van començar a aparèixer pistes a tots els títols de Superman
a l'estiu de 1992.
Algú o alguna cosa venia a posar fi a l'Home d'Acer.
L'Home d'Acer té un rival definitiu?
Un editor de DC Comics afirma que Superman morirà el 18 de novembre.
Mike Carlin diu que el còmic de novembre
mostrarà la desaparició del lluitador contra el crim
durant una lluita per salvar Metropolis.
Bé. Soc un fan en contra de Superman.
No m'agrada.
És com un boy scout, comparat amb altres herois.
Ho diu un noi que porta un tatuatge d'un dels dolents, el Joker.
Els adolescents d'avui dia prefereixen personatges més violents,
com The Punisher, Wolverine i The Infinity War .
Sabent que tothom era antiherois,
i que Superman era el boy scout cursi,
bàsicament vam dir,
"Mostrem al món
com seria si el féssim desaparèixer."
Deixant un rastre de destrucció
i personatges de la Lliga de la Justícia ferits al seu pas,
la nèmesi de Superman va caure a Metropolis
per a la batalla final.
Cada setmana arriba a les botigues un nou còmic de Superman.
Durant les últimes cinc setmanes, s'ha anat creant la història de Doomsday .
El llibre més venut ara mateix amb diferència.
Es va esgotar en qüestió d'hores.
Els diaris van escriure editorials.
Els fans van escriure.
PAREU! NO!
Tots deien: "Com podeu matar Superman?"
I vaig dir: "Quan va ser l'últim cop que vas comprar un còmic de Superman?"
"Han passat 20, 30 anys."
Vaig dir: "Tu has matat Superman."
Si no regues la flor, es morirà.
Avui és el dia que Superman es troba amb un destí insuperable.
DC Comics publica tres milions de còpies de Doomsday .
És sorprenent. Mai m'hauria imaginat que el matarien.
Fa temps que s'hauria d'haver fet.
Perquè no està en contacte amb el món real.
Ploraré.
Estic trist. No vull que el noi se'n vagi.
L'Home d'Acer ha demostrat ser tan vulnerable
com els simples mortals que el van admirar durant més de mig segle.
Superman va morir dimecres.
DC va vendre més de sis milions de còpies del número 75,
incloent-hi una edició de platí embolicada amb poliuretà
i diverses variants de luxe.
Durant els quatre mesos següents,
els quatre títols de Superman van desaparèixer.
Poc després, diuen: "Ei, què podem fer amb Batman?
"Trenquem-li l'esquena.
"Portem en Bane, banyem-lo en verí".
Una mica com LeBron James i... bum.
Com més bullia el mercat dels col.leccionistes,
més sexe i violència incloïen DC, Marvel i Image
en una competició febril per mirades i dòlars.
Ja no era cosa de bons contra dolents.
Més aviat cada còmic era un combat,
i com podem fer que cada exemplar sigui més escandalós que l'anterior?
Això no em va semblar bé, personalment,
i tampoc a Alex Ross.
L'artista Alex Ross i l'escriptor Mark Waid
van arribar a DC amb talents complementaris
i una creença compartida en el que representaven els superherois.
AVUI DIA
Al voltant dels quatre o cinc anys
va ser quan vaig conèixer per primer cop els superherois.
M'agradava l'encarnació
del que havia de ser Superman...
totes les coses bones i fortes en la mateixa mesura.
Tots els altres eren menys poderosos que ell...
ARTISTA
...qui podia convertir en acció la seva voluntat.
A l'Alex i a mi no ens interessaven els personatges cínics
ni els còmics cínics i foscos.
M'interessaven els personatges esperançadors.
M'interessaven els personatges positius.
M'interessaven els personatges com una cosa que podia admirar.
Donem-li un nou aspecte i aspecte modern
al que aquests personatges posen sobre la taula.
L'estiu de 1996,
Ross i Waid van publicar el primer número de Kingdom Come ,
un restabliment del mite de Superman
en què l'Home d'Acer no havia mort,
sinó que es va exiliar voluntàriament,
deixant els EUA a càrrec d'un tipus de superherois
més joves i més violents.
Quan les seves baralles interiors porten el caos,
Superman ha de tornar per restaurar l'ordre.
I, en aquell moment, la indústria del còmic es va ensorrar.
Em van dir que havien acomiadat a tots els contactes que tinc a Marvel.
Marvel s'havia declarat en fallida.
La gent es va adonar que no podien seguir donant voltes a aquests còmics
per a clients inexistents,
i la indústria es va ensorrar,
i moltes empreses petites van desaparèixer.
CRISI DELS CÒMICS
ELS EDITORS DE CÒMICS NO RIUEN MENTRE LES VENDES CAUEN
Quan va caure el mercat de col.leccionistes,
Vertigo continuava dempeus perquè la gent no els col.leccionava.
Els llegien de veritat.
Amb la indústria inestable,
Ross i Waid van treballar per acabar un conte
inspirat en les seves pròpies vides.
Sincerament, la primera intenció de Kingdom Come era pintar una sèrie
amb els personatges de DC sortint amb el meu pare.
Norman McCay, que és el narrador de la nostra història,
és el pare de l'Alex.
El meu pare era ministre.
I hi ha una mena d'aspecte humanitari en aquesta feina que volia incorporar.
El pare de Ross serveix com a substitut de la gent normal
i com a brúixola moral per als superhumans.
Quan el pla de Superman per contenir els superherois fracassa,
l'exèrcit nord-americà llança un atac nuclear per eliminar-los.
Furiós, Superman reacciona.
Però McCay l'atura amb una reprimenda.
Els humans corrents necessiten veu a les seves pròpies vides,
i desconfiaran dels superpoders
tret que es combinin amb la mateixa moderació i saviesa.
Les paraules de McCay arriben a Superman i fa una promesa.
"Els problemes que tenim encara existeixen.
"No els solucionarem per vosaltres.
"Els solucionarem amb vosaltres."
Això és el que fa Superman Superman.
El superpoder més gran de Superman
no és que pugui volar o que pugui aixecar un cotxe.
És que, amb la capacitat de fer qualsevol cosa,
prendre qualsevol cosa, tenir el que vulgui,
és desinteressat més enllà de la raó.
Mai es posarà a si mateix i a les seves necessitats i desitjos
per davant dels de ningú.
Això és un superpoder increïble.
Amb tots els defectes de les persones,
hem creat personatges sense defectes.
Així que els humans són millors que Déu.
Déu només va poder fer una humanitat fallida.
Hem fet éssers millors que nosaltres.
Això és genial.
Això demostra una facilitat imaginativa
en què hauríem de confiar una mica més
i intentar ser més així.
Ho podem fer. Hem construït Superman. Hem fet Superman.
Ell pot resoldre qualsevol problema, és igual com ho apliquem.
Mentre el negoci dels còmics lluitava per tornar a ressuscitar de les cendres,
la salvació vindria d'un cor de veus no escoltades.
Quan els personatges han existit durant 80 i pocs anys,
pots prendre dos camins.
Un és ser molt tradicional en l'enfocament
o traçar un camí diferent,
que és realment intentar revolucionar l'univers.
Per canviar les coses,
portar veus diferents darrere per crear històries.
Has de donar vida constantment a aquests personatges.
Perquè, com dic, no són els personatges,
són els creadors.
Podem reflexionar sobre aquestes primeres històries
i donar-los una vida diferent.
I per això em dona esperança.
Em dona esperança que la història pugui canviar.
Els còmics són els somnis i les aspiracions dels éssers humans.
Per això ens agraden els còmics.
Pensem que potser, si les condicions es presenten,
serem l'heroi del moment.
DEDICAT A
Subtítols: Nahuel Martino González