Gjennom historien har det vært universelle karakterer
som vi fortalte historier om
som en måte å vise moral
eller utfordringer man møter.
Det var religiøse karakterer,
mytiske karakterer, konger og dronninger.
Nå er det superhelter som gjelder,
og det er derfor jeg tror på dem så mye som jeg gjør.
Heltemot er veldig enkelt.
Hver gang noen viser mot når de er redde,
for å oppnå noe godt.
I filmene
er superhelter dydsmønstre,
symboler på våre høyeste idealer.
Jeg ble veldig besatt av tegneseriene
da jeg begynte å gjøre research.
Og jeg elsket dem.
Jeg leker fortsatt med actionfigurer, stadig vekk.
Det går ikke en dag
da du ikke går forbi noen i Batman-T-skjorte.
Men spranget fra side til skjerm tok flere tiår
og mye overtalelse.
En grunn til at det var så få tegneserietilpasninger
på 80- og 90-tallet var at det var mange i Hollywood
som ikke trodde på kildematerialet.
Studioledere så ned på skaperne
og sa at tegneseriefigurer
ikke hadde mye verdi.
Mens Hollywood lærte å få superhelter til å fly,
forvandlet lidenskapelige skapere
tegneserier fra barnelek
til sofistikert underholdning for voksne.
Folk som er for beskyttende overfor karakterene,
kommer aldri til å tøye grensene.
Det var noe med skrivingen og kunsten.
Det var bare så smart og vågalt.
Den opprørske innstillingen
og de mange trofaste fansene
presset superhelter til sentrum av populærkulturen
og vår kollektive fantasi.
Hvordan ville det være om jeg kunne være en helt,
om jeg kunne forandre verden?
Det er kjernen i superhelthistoriene.
Det er noe i vår moralfølelse
som sier oss at det er greit å ville kjempe for det som er rett.
Det er egentlig kraften. Det er egentlig å være super.
Den første superhelten som fikk en skjermtilpasning,
var ikke den du kanskje tror.
Captein Marvel hadde alle Supermans evner
og solgte bedre enn ham på 1940-tallet.
Tegneserien fortalte historien om en gutt som kunne bli superhelt
med et enkelt ord.
Shazam!
I 1941 spilte Captain Marvel hovedrollen i sin egen filmserie i tolv deler,
som fengslet unge publikum på lørdagsmatineer.
Men det skulle ta 78 år, et navnebytte og en kort serie på TV
før Captain Marvel kom på kino i 2019,
som Shazam!
Filmen gjenopplivet den tidløse historien
om et maktesløst barn som blir en voksen med superkrefter.
Shazam!
Vi har alle hatt...
ZACHARY LEVI SKUESPILLER
...drømmer om å bli en slags superhelt.
Sterkere eller raskere eller mer heroisk i verden.
Alle mann på dekk.
Shazam!
Denne filmen treffer det indre barnet i oss alle.
Klar til filming! Vi filmer.
Vi filmer, alle sammen.
NÅTID
Ok, fam-jam, dere vet hva klokken er.
La oss hoppe i det.
Så i den andre filmen
var dette et av mine absolutte favorittsett
av noe prosjekt jeg noen gang har jobbet med.
Hvorfor har du en jobb? Wonder Woman har ikke jobb!
-Slutt. -Nei, seriøst.
Tror du hun bruker hestehale og briller
og ingen kjenner henne igjen, og hun er regnskapsfører eller noe?
Bare slutt.
Det er en veldig morsom rolle å spille fordi jeg kan fortsette å være barn.
Ikke få panikk! Se på meg, det er Billy.
Og videospill holder meg i den barnslige lekemodusen,
og jeg tror at når jobben din er å leke som et barn,
vil du bare være leken hele tiden.
Dette skal ikke føles som jobb.
Vi kler oss ut og spiller, og vi får betalt for det.
Noe av det beste med den første filmen
var å høre folk gå ut av salen
og føle seg bedre.
De følte seg bare lettere.
Det er så mye som er galt i verden for tiden,
og vi har muligheter
som kunstnere og skapere og underholdere,
til å hjelpe med den byrden litt, om så bare litt.
Og vi trenger det, for det er mørkt ute akkurat nå.
Femti år før Shazam! kom på kino,
sto verden ved et annet stup.
Fred nå! Fred nå! Fred nå! Fred nå!
Som ung
føltes det bare som om det ikke fantes noen løsning.
Hva gjør du i verden når det er en rådende kultur
hvor fienden noen ganger er ansiktsløs?
Hvordan kjemper du den kampen?
MARTIN LUTHER KING DREPT I MEMPHIS. HVIT MANN MISTENKT. JOHNSON MANER TIL RO
Det var da jeg begynte å føle...
MICHAEL USLAN FILMPRODUSENT, BATMAN
...at jeg vokste fra tegneseriene mine.
Og akkurat på den tiden
begynte Marvel-alderen for alvor.
Da Marvel lanserte sin første svarte superhelt
og utfordret presserende sosiale problemer,
føltes de overdrevne spilloppene i Adam Wests Batman
malplasserte og smertelig kjedelige.
På det tidspunktet på midten av 60-tallet,
med unntak av de få av oss som var ekte tegneserielesere,
var den gjengse oppfatningen av hva Batman var, denne serien.
Og det var det som var så urovekkende for meg.
Og jeg avla et løfte.
På en eller annen måte skal jeg en dag
vise verden den sanne Batman.
Unge fans som Uslan,
drevet av sin dype kjærlighet til karakterene
og hengivenhet til mediet,
startet en ny tidsalder for amerikanske tegneserier.
Hver generasjon fortjener å ha karakterer
som passer inn i deres generasjon.
Så som barn av 60-tallet, hadde vi veldig lyst til å...
MARV WOLFMAN FORFATTER, CRISIS ON INFINITE EARTHS
...lage noen viktige historier.
Det var ikke slik at vi var fremtidens radikaler som planla en revolusjon,
men på den annen side var vi radikalene som planla revolusjonen.
PAUL LEVITZ FORLEGGER, DC COMICS
Vi så på hva bransjens fremtid kunne bli.
Forfatter Denny O'Neil og tegner Neal Adams
satte seg fore å endre tegneserielandskapet
ved å ha den virkelige verden i rutene sine.
De tok to superhelter som virkelig mislyktes.
Green Arrow med et liberalt syn
og Green Lantern med et konservativt syn,
setter seg i en pickup og kjører av sted for å prøve å oppdage Amerika.
I over 14 numre kommer Green Lantern og Green Arrow
ansikt til ansikt med store nasjonale problemstillinger
som overbefolkning, diskriminering,
forurensning og narkotikaavhengighet.
Vi vokste begge opp på den tiden,
og vi var veldig sinte på samfunnet.
Det var en tid med forandring, husk 60-tallet,
store endringer i Amerika, og det var rett der...
NEAL ADAMS TEGNER, GREEN LANTERN/GREEN ARROW
...i den tegneserien. Rett foran deg.
SKYLDIG! KONSPIRASJONSTRIO DØMT TIL DØDEN!
Det ble et vendepunkt for DC Comics,
som begynte å gjenspeiles i andre tegneserier og andre helter,
og å være dristig og frimodig.
Den legendariske Marvel-tegneren Jack Kirby kom til DC i 1970
for å skrive sin åndelige saga New Gods.
Det var i grunnen hans epos, hans gjenfortelling av Bibelen.
Slik begynte alt. Slik kommer det til å ende.
TOM KING FORFATTER
Dette er det gode. Dette er ondskap.
Hver side har tusen konsepter som kan sende ut tusen historieskip.
Det er det mest inspirerende kunstverket noensinne.
I 1972 paret Len Wein og Bernie Wrightson
sjelen til en helt med kroppen til et monster,
med Swamp Thing.
Wrightsons kunst var bare emosjonell
og rar og vakker på samme tid.
Og Lens forfatterskap føltes som en slags kioskpoesi.
Det er en klassiker og fortsatt noe av det beste...
J.M. DEMATTEIS FORFATTER
...fra DC på alle disse årene.
Men i et kortsynt forsøk på å modernisere et medlem av DC-universet,
fratok mannlige redaktører Wonder Woman superkreftene hennes
og trente henne i kung fu.
Hun måtte gi opp kostymet sitt...
JILL THOMPSON TEGNER, WONDER WOMAN
...og hun skulle være kule Diana Prince.
Hun er som en spion. Hun er moderne.
Hun er kul.
Og jeg tenkte: "Jeg vil ikke lese denne tegneserien."
-Hva vil du ha? -Likestilling!
-Når vil du ha det? -Nå!
DCs tabbe fanget oppmerksomheten
til en fremvoksende leder i kvinnebevegelsen,
Gloria Steinem.
Wonder Woman var svært feministisk...
GLORIA STEINEM GRUNNLEGGER, MS. MAGAZINE
...og styrte med styrke og rettferdighet og kjærlighet,
og var ment å være et motmiddel mot volden
i mannsdominerte tegneserier.
Vi syntes det ville være interessant å la henne bli presidentkandidat.
Så det står: "Fred og rettferdighet i 72."
Siden du tok det opp, vis det i kameraet.
WONDER WOMAN SOM PRESIDENT
Debutnummeret av Ms. Magazine
inneholdt et essay om Wonder Woman
som et eksempel på styrke og selvstendighet.
DC fikk det med seg.
Wonder Woman fikk tilbake fremdriften sin.
Og noen år senere
begynte ABC å lete etter den perfekte skuespilleren
til å blåse liv i den mytiske figuren på TV.
Jeg fikk virkelig skape karakteren min.
Det var ingenting før meg.
LYNDA CARTER SKUESPILLER, WONDER WOMAN
Og jeg ante ikke hva jeg gjorde.
Så det var en viss naivitet.
Jeg utforsket mye av mytologien
og hva jeg kunne tilføre denne karakteren.
Og det var egentlig ikke skrevet.
Det var folk som Betty Friedan,
Gloria Steinem og suffragistene.
"Jeg er kvinne, hør meg brøle"-feminisme,
det var Wonder Woman.
Høsten 1975
kom Carters ikoniske Wonder Woman på TV-skjermene
og satte unge hjerter over hele landet i brann.
Det hadde ikke vært noe forbilde å etterligne.
Og jeg var akkurat i alderen
da det å late som å være noen på lekeplassen var stort.
PATTY JENKINS REGISSØR, WONDER WOMAN
Alle barna løp ut og var Superman eller He-Man
eller noe i den duren.
Og da Wonder Woman kom ut,
var den så banebrytende...
...at du plutselig var desperat etter å være den
som hevdet å være Wonder Woman.
Jeg fikk en sjanse til å oppleve det samme som guttene,
ikke på en gutteaktig måte.
Dette var en drøm som gikk i oppfyllelse for meg.
Dere kan bli det dere virkelig ønsker å være.
Dere er alle veldig spesielle.
Og dere er alle forskjellige.
Lynda var en vanlig kvinne som du skulle ønske du kunne være.
Jeg spilte aldri Wonder Woman.
Jeg spilte bare Diana.
Nøkkelen til Wonder Woman
er at hun, som Diana, var lett å kjenne seg igjen i.
Lynda Carter er kjent for å ha funnet opp spinnet
hvor hun gikk fra Diana Prince til Wonder Woman i TV-serien.
Med eksplosjonen av lys
og forvandlingen fra en nett karakter
til denne mektige superhelten,
ble jeg minnet om evnen til å bli noe større enn deg selv.
PHIL JIMENEZ FORFATTER/TEGNER, WONDER WOMAN
Og selv i ung alder var det noe som gjorde inntrykk.
Det vekket noe i meg.
Det er ikke bare å sette en kvinne i et superheltkostyme.
Det handler på en eller annen måte om å overbevise verden
om at det finnes en bedre måte.
Tror du virkelig at folk kan lære å forandre seg til det bedre?
Ja.
Der jeg vokste opp, lærte vi at det gode må seire over det onde
og at kvinner og menn kan lære.
Wonder Womans budskap om likestilling ga gjenlyd over hele verden.
Her hjemme
hadde en annen populær serie en hel gruppe superhelter
hvis eventyr viste verdien av teamarbeid.
I den store salen til Justice League
er verdens fire største helter samlet.
Super Friends var TVs første samarbeid mellom alle disse karakterene.
Det var første gang jeg ikke bare fikk en Superman-historie,
og ikke bare fikk Wonder Woman-historie,
og ikke bare fikk en Batman-historie.
Jeg fikk alle disse karakterene sammen.
Det er ganske opplagt at vi alle vokste opp og ville lage
tegneserieserier og filmer.
Men for mange tegneserielesere
føltes det fjerde medlemmet av dette superheltdrømmeteamet
fortsatt overflødig.
Hvis min vanntelepati fungerer på disse merkelige Exxorian-fiskene,
bør jeg kunne stoppe Darkons menn.
Aquaman ble ansett som en tullekarakter.
Da jeg begynte å skrive Aquaman- boken...
GEOFF JOHNS FORFATTER
...sa folk: "Hvorfor kaster du bort tiden din på Aquaman?"
Men som forfatter er det mye morsommere for meg
å ta en obskur karakter og åpne den
og se på den og virkelig komme inn i den,
for det hadde ikke blitt gjort.
Hvis jeg ser på Aquaman og sier: "Hvis hans verden og historier
er like innholdsrike og dype som Batman og Superman og alle andre,
hva er de?"
Geoff Johns' gjenfortelling av Aquaman-historien i 2011
fylte ut den ubemerkede heltens verden
på land og under vann.
Johns bok skulle bli blåkopi for en filmtilpasning i 2018
med en stjerne som lignet lite på tittelkarakteren,
i hvert fall på overflaten.
Og jeg sa: "Hvem? Vil du at jeg skal spille hva?"
JASON MOMOA SKUESPILLER
Jeg tenker bare: "Hvitt, hvitt, blondt hår, barbert.
Ikke meg."
Så forklarer de hele greia. Og jeg sier: "Oi. Visst pokker."
Faren hans er fyrvokter og moren hans er dronningen av Atlantis.
Og det er mye spenning mellom disse to verdenene.
Det gjorde umiddelbart inntrykk på meg,
som er født på Hawaii og oppvokst i Iowa
og hadde skilte foreldre.
På land føler han seg som en outsider,
men i Atlantis er han tronarving.
Og den eneste som kan gå mellom de to, er jeg selv,
og det er fyren som ikke vil gjøre det.
Hvor mange ganger må jeg si det? Jeg vil ikke bli konge.
Og han må lære å bli broen mellom disse to verdenene
for å redde verden fra å gå i krig med Atlantis.
Aquaman trengte et lite løft,
så jeg spilte den helt annerledes.
Da prøver vi. Og action!
Dæven!
Jeg håper vi kan få med alt.
Han er en bråkmaker.
Han skaller til folk og havner i barslagsmål.
Han er arbeider. De drikker, ikke sant?
Ikke en som snakker om følelser, og det passet meg bra.
Moren din visste
at du ville forene våre to verdener.
Kutt ut.
Men svakheten og menneskeligheten er det som kommer til å gjøre ham til konge.
En konge kjemper bare for sitt land.
Du kjemper for alle.
Aquaman, regissert av James Wan,
ble den mest innbringende filmen i DCs historie,
med over en milliard dollar på kinoer over hele verden.
Seieren til denne en gang så nedverdigede superhelten
viste at populære tegneseriefilmer
begynner med kildematerialet.
Og sterke historier var prioritet for en ny leder
som kom til DC i 1976.
Tjueåtte år gamle Jenette Kahn hadde ingen tegneserieerfaring
da Warner ansatte henne for å erstatte Carmine Infantino som forlegger.
Det skapte mye frykt og avsky at jeg ble ansatt.
"Hvordan kom hun hit?"
Og: "Hun er ingen tegneserieperson...
JENETTE KAHN FORLEGGER, DC COMICS
...og hun er ung, og hun er kvinne."
Dette selskapet var dypt rotfestet og trangsynt.
Det hadde aldri hatt en outsider i en lederstilling.
Det hadde aldri hatt en kvinne i en lederstilling.
Bortsett fra at hun var smart og jødisk,
hadde hun ingenting til felles med alle dem
hun arvet som teamet sitt.
Faktisk ansatte DC Kahn
på grunn av hennes gode merittliste med barneblader...
BARN
...en tydelig indikator på hvem de trodde produktet deres var for.
Tegneserier ble ansett som et engangsmedium for barn.
Og det var skam forbundet med å jobbe i tegneseriebransjen.
Men jeg kom til DC med en veldig viktig følelse
av at tegneserier var en kunstform.
Vi forteller historier i bilder og ord,
og hvis vi tenker på tegneserier på den måten,
kan vi fortelle alle slags historier.
En ufortalt historie var for lengst på tide.
Til å skrive manus til den første serien noensinne
med en afroamerikansk superhelt i tittelrollen,
ansatte DC forfatter Tony Isabella.
Jeg ønsket å skape min ultimate svarte superhelt.
TONY ISABELLA FORFATTER, BLACK LIGHTNING
Jeg ville ha en som kunne være et forbilde,
en som barn kunne kjenne seg igjen i.
Han var olympisk idrettsutøver
og ga Black Power-hilsen under OL.
De fikk idrettskarrieren ødelagt.
Så han ble lærer
og bekjempet kriminalitet i bykjernen.
Det var Jefferson Pierce, Black Lightning.
Black Lightning kom ut i 1977.
Jeg husker jeg åpnet den posen...
JOHN RIDLEY - FORFATTER THE OTHER HISTORY OF THE DC UNIVERSE
...og inni var første nummer av Black Lightning.
Og jeg følte noe jeg aldri hadde følt før.
Jeg tror for første gang jeg følte meg engasjert.
Jeg kjente meg igjen i nesten alt som sto på siden.
Dette var en veldig menneskelig historie,
og det var en veldig umiddelbar historie.
Den var veldig sosiopolitisk.
Den var alle de tingene.
DC hadde skjerpet seg,
men ikke engang en ny superhelt
kunne snu det sviktende tegneseriemarkedet.
Aviskioskene i Amerika tørket ut som et sted å selge blader.
Tegneseriesalget stupte.
Amerikanerne flyttet til forstedene,
hvor kjedebutikker nektet å gi gulvplass til bladstativene.
Tegneserier ble returnert usolgt, og DCs investeringer var bortkastet.
Kahn kjempet imidlertid hardt for å gjenvinne markedsandeler.
Selskapet spydde ut nye tegneserier
i en kampanje de kalte "DC-eksplosjonen".
La oss virkelig prøve å få så mye aviskiosk-plass vi kan
ved å utgi så mange tegneserier vi kan.
Vi satset på kvantitet fremfor kvalitet.
Vinteren 1978
slo en snøstorm av historiske proporsjoner ut leveransene,
og skyhøy inflasjon
styrtet DCs svimlende salg i bakken.
Over natten ble DC-eksplosjonen til DC-implosjonen.
DC VELGER NY DISTRIBUSJONSSTRATEGI OG SKJÆRER NED 40 %
Selskapet sa opp mange av sine ansatte
og kansellerte brått 17 tegneserieserier,
blant dem Black Lightning.
Ingen som jobbet i DC på midten av 70-tallet,
trodde bransjen kom til å bestå særlig lenge.
Noe måtte gjøres. Løsninger måtte finnes.
Med DCs fremtid hengende i en tynn tråd,
gamblet Warner stort
på en film om superhelten som startet det hele.
Ingen trodde at dette ville bli en særlig god film.
TOM MANKIEWICZ KREATIV KONSULENT, SUPERMAN
Jeg tror alle tenkte på TV-serien Batman
og tenkte "Den blir bare tilgjort,
og vi kan ikke ha to og en halv time med tilgjort."
Selv med den berømte Godfather- forfatteren Mario Puzo tilknyttet,
hadde filmen problemer med å komme i gang.
Uprøvd flyteknologi
og et regissørskifte midtveis
presset tidsplanen bakover og budsjettet i minus.
Da den nye regissøren, Richard Donner, kom inn,
begynte han å korrigere,
og det første var stemningen i manuset.
De hadde en annen tilnærming til Superman enn meg.
RICHARD DONNER FILMREGISSØR, SUPERMAN
Tilnærmingen deres var en slags parodi av en parodi.
Jeg sa: "Dette er Superman. Dette er eplepai. Dette er Americana."
Det var en del av USAs historie,
og for meg hadde den sin egen virkelighetsfølelse.
Oppdraget var å holde det seriøst.
Mens manus ble omarbeidet,
begynte en intens leting
etter skuespilleren som skulle spille Stålmannen.
Robert Redford, Paul Newman og alle store amerikanske stjerner.
Problemet var at jeg ville ha veldig vanskelig for å se dem fly.
Hvis du ikke trodde Superman kunne fly,
trodde du ikke at Superman var ekte,
og jeg følte at vi burde gå for en ukjent.
Tusen takk for at du fant tid til dette intervjuet.
CHRISTOPHER REEVES FILMTEST
Jeg skjønner at det må være mange spørsmål
verden gjerne vil ha svarene på.
Christopher Reeve var hovedsakelig kjent for sitt arbeid på scenen
og i såpeoperaer,
men hans seriøse tilnærming til Superman
passet perfekt med Donners jordnære visjon.
Det som skiller Superman ut,
er at han har den modenheten, eller han har den uskylden, egentlig...
CHRISTOPHER REEVE SKUESPILLER
...til å se veldig enkelt på verden.
Når han sier:
"Jeg er her for å kjempe for sannhet, rettferdighet og den amerikanske måten",
tenker alle...
Ikke sant? Men han tuller ikke.
Måten å lage denne filmen på var å behandle den som om den var viktig.
MIKE CECCHINI REDAKTØR, DEN OF GEEK
Som om den var et viktig stykke amerikansk mytologi.
"Ekte" betyr forresten ikke dystert og tungt.
"Ekte" betyr bare følelsesmessig ekte.
Og med Superman,
er det vanlige folk som reagerer på noe uvanlig.
Herregud, se der oppe.
Hva i helvete er det?
Slapp av. Jeg har deg.
Har du meg? Hvem har deg?
"SUPERMAN" SPEKTAKULÆR MORO FOR ALLE
SE! SUPERMAN TIL UNNSETNING
SUPERMAN FLYR INN I HJERTET AV AMERIKA
Superman håvet inn 300 millioner dollar i billettsalg,
vant en Oscar for spesialeffekter,
og startet en serie storfilm-oppfølgere.
Den 26. januar 1979...
MARK WAID FORFATTER, SUPERMAN BIRTHRIGHT
...gikk jeg for å se Superman- filmen.
Og jeg hadde ingen forventninger.
Jeg var usikker og redd for fremtiden.
Da jeg var liten, hadde jeg ingen venner
fordi jeg byttet skole hele tiden.
Jeg gikk inn i den kinosalen
og følte at ingen brydde seg om meg, ingen så meg, ingen hørte meg.
Superman bryr seg om alle.
Han bryr seg ikke om du er rik eller fattig
eller hvor du kommer fra.
Og jeg kom fra den filmen overbevist om
at uansett hva jeg skulle gjøre resten av livet,
måtte det ha noe med Superman å gjøre.
SUPERMAN II SPESIELL OL-PREMIERE
Hvis Chris Reeve-Dick Donner-filmen ikke hadde lyktes det året,
kunne DC ha endt opp
med en veldig minimal utgivelsesplan,
og selskapet du kjenner, ville kanskje ikke ha overlevd.
På bølgen av Supermans suksess,
tok DC i bruk en ny måte å nå leserne på.
Tegneseriebutikken begynte på 1970-tallet
som et sted for tenåringsfans å kjøpe, bytte og krangle
om gamle numre.
På begynnelsen av 1980-tallet, drevet av etterspørsel fra eldre lesere,
åpnet nye butikker over hele landet.
Det ble virkelig den helt nye måten å distribuere tegneserier på.
Det var virkelig det som reddet tegneserier fra glemselen.
Tegneserier ble populære.
Men for mange ble DCs innviklede kontinuitet en hindring.
Problemet var at mange Marvel-fans
ikke forsto hva DC handlet om
fordi de ikke forsto hvorfor de hadde
så mange karakterer som var like.
Vi presenterte ting som multiverset.
Ord som er veldig vanlige i dag, men ikke den gangen.
Og det slo meg plutselig at vi måtte endre dette.
La oss begynne på nytt med universet i dag.
Det måtte være revolusjonerende.
Det måtte være noe som fikk alle til å tenke:
"Herregud, er de seriøse?
"Skal de gjøre det?
"Det er umulig."
I den mest katastrofale overgangen i DCs historie,
avsluttet Marv Wolfman og tegner George Pérez
DC-multiverset med en hendelse dekket av tolv numre,
som drepte karakterer og verdener
til det bare var én jord igjen.
De tok det enestående skrittet å si:
"Vi skal fjerne all bagasje.
Vi skal begynne på nytt og forene dem til et DC-univers for første gang."
Crisis on Infinite Earths skjedde, og Flash døde på slutten.
Og det var første gang jeg gråt av en tegneserie.
GREG BERLANTI PRODUKSJONSLEDER, ARROWVERSE
Og jeg jeg skjønte at jeg var så knyttet til denne karakteren.
Og nå må jeg gå tilbake og lære alt om dem.
Og på en måte var hans slutt min begynnelse.
Wolfmans beslutning om å brenne ned multiverset
ga andre skapere blanke ark
til å puste nytt liv og ny dybde i klassiske DC-karakterer.
Så etter Crisis on Infinite Earths
har vi en helt ny jord.
La oss gjeninnføre karakterene som om de ikke hadde eksistert før.
Så DC hentet John Byrne fra Marvel.
Han var det største tegneserietalentet den gangen.
La oss gi ham Superman. Gjøre det helt fra bunnen av.
Og tenke på hvordan livet ditt egentlig er hvis det er evnene dine,
hvis det er kreftene dine,
hvis det er slik du oppfatter verden med dine superkrefter.
Samme med Wonder Woman, la oss gi henne til George Pérez.
George Pérez' Wonder Woman var mitt alt.
Hans tid på Wonder Woman var det som fikk meg
til å søke på kunstskolen.
Den dag i dag kan jeg ikke komme over
hvor mye informasjon han la på en side.
Jeg hadde aldri sett tegneseriesider som var så fulle av ruter.
Men det som virkelig slo meg med George Pérez-greiene,
var at han var en veldig god skuespiller.
Med det mener jeg at karakterene hans, i forskjellige størrelser og former,
så annerledes ut, og de sto og kledde seg
og handlet og oppførte seg og kjempet
på måter som var unike for dem.
Og for meg var det George Pérez' magi.
Det var en måte å tenke på.
Det var en forståelse for at hver karakter var unik.
Og han ville få frem det unike med kunsten.
En av de viktigste avgjørelsene jeg tror jeg tok i DC,
var å få tak i folkene
som gjorde tegneserier til en sofistikert kunstform.
Og det begynte med å få Frank Miller over til DC.
Frank Millers The Dark Knight Returns
er en svært moderne versjon av Batman-legenden
med den harde virkeligheten under Reagan-perioden
og fylt med tidens raseri.
De fleste grunnprinsippene for tegneserier
frem til de siste årene,
var stort sett fra 40-tallet.
Og alt måtte skje i en svært velvillig verden
hvor du kan stole på politiet,
du kan stole på de folkevalgte,
du kan stole på foreldrene dine.
Det er uheldig at i så mange år
ble hele poenget med superhelter umuliggjort
ved å ha dem i en verden der det ikke var behov for dem.
Miller gjenoppfinner Batman som en middelaldrende einstøing
som var sint på korrupte politikere
og villig til å bruke alle nødvendige midler for å avsløre dem.
Jeg mente det var umulig å gjøre Batman
uten å ta opp at han, iallfall i begynnelsen av historien,
er en anakronisme.
Det var noe veldig foreldet med alt sammen,
og Dark Knight var ment å blåse nytt liv i det,
og få det til å fungere i en moderne sammenheng.
Når Batmans krig mot gjenger blir en skam for Washington,
møter han en usannsynlig fiende, Superman,
skildret som en håndhever for Reagan-regjeringens politistat.
Det er en bok som trosset
alle konvensjonene av det vi hadde gjort tidligere.
Den var drevet av politisk og sosial kommentar.
Den var lenger unna ethvert modellark for hva Batman hadde vært,
karakterens utseende.
Hver enkelt avgjørelse var ganske modig.
Og det er ingen tvil om at Jenette og jeg brukte mange år
på å diskutere frem og tilbake om individuelle valg.
Jeg ville være mer forsiktig, og hun var mer vågal.
Det var generasjonen av skapere som kom inn,
som hadde vokst opp med å lese tegneserier,
og nå var de i stand til å lage sine uttrykk for det.
Dette var politiske verk som hadde et synspunkt...
DENYS COWAN MEDSTIFTER, MILESTONE MEDIA
...som ikke var i takt med det som foregikk på den tiden.
Watchmen var et splittende blikk på superheltene selv
av en ung engelsk forfatter ved navn Alan Moore.
Det vi ønsker å gjøre, er å faktisk granske...
ALAN MOORE FORFATTER, WATCHMEN
...implikasjonene av superhelten.
Hvis disse absurde karakterene var ekte,
hva ville de gjøre med verden?
Hvis en karakter med Supermans makt
jobbet for amerikanerne,
hvordan ville amerikansk utenrikspolitikk vært?
Kanskje litt mer eventyrlysten,
og jeg vil tro den russiske utenrikspolitikken
ville vært litt mindre eventyrlysten.
Moore setter historien i et alternativt 1985,
under den overhengende trusselen om atomkrig.
Det eneste supervesenet og USAs beskytter, Dr. Manhattan,
har overlatt jorden til en håndfull utkledde borgervernere,
og en av dem utsletter New York
for å forene verden.
Watchmen er ikke skrevet av en som elsker superhelt-tegneserier.
TOM KING FORFATTER, RORSCHACH
Dette er er en som kjenner superhelttegneserier og respekterer dem,
men som kan se på dem på avstand og si:
"Her er de store og edle temaene du faktisk har sett på."
For meg er Alan Moores Watchmen på nivå med ethvert annet litteraturverk.
JAMES GUNN FILMREGISSØR, THE SUICIDE SQUAD
Jeg elsker den. Jeg har lest den hundre ganger.
Dekonstruksjonen av superhelten
er noe som ble veldig påvirket av det han gjorde.
I 2005 rangerte Time Watchmen
som en av de 100 beste romanene på 1900-tallet.
Den har aldri vært utsolgt.
Moores bok skulle utløse en litterær eksplosjon i DC
under ledelse av Karen Berger.
Jeg skapte liksom noe nytt litt under radaren.
KAREN BERGER SJEFREDAKTØR, VERTIGO 1993-2013
Jeg hadde begynt å speide etter forfattere i England, spesielt.
Den britiske tegneseriebransjen lå et skritt foran oss på modne tegneserier.
Karen så det og sa:
"Hvorfor ikke gjøre det til en egen merkevare?"
Og det ble en britisk invasjon.
Hun hentet inn den generasjonen av britiske forfattere,
og de skapte tegneserier for voksne.
Da DC begynte å lete, var vi en hel generasjon.
Vi var klare, og hadde lest tegneserier hele livet.
Da Supermans hånd strakte seg ned fra skyene...
GRANT MORRISON FORFATTER, THE INVISIBLES
...og DC Comics var på telefonen,
føltes det som å vinne en milliard dollar.
En av forfatterne Berger møtte i jakten på nye talenter,
var en standhaftig ung mann ved navn Neil Gaiman.
Gaiman foreslo en historie basert på en obskur karakter
fra selskapets arkiver,
Sandman, hersker over drømmenes rike.
SANDMAN MARERITTENES HERRE!
Ok, du har denne karakteren som skal bli Drømmenes herre.
Så hvorfor har vi aldri sett ham i DC-universet?
NEIL GAIMAN FORFATTER, SANDMAN
Fordi på det tidspunktet
var alt du gjorde, i DC-universet.
Så jeg tenkte: "Vi hadde aldri sett ham."
Jeg tenkte: "Kanskje han har vært innelåst et sted."
Og plutselig hadde jeg en begynnelse på noe.
Jeg fikk ideen om en naken mann i en glasskasse,
som bare ventet til alle de som holdt ham fanget,
for lengst var døde og glemte.
Og jeg begynte Sandman i en tilstand av absolutt skrekk,
fordi jeg aldri hadde trengt å skrive én historie i måneden.
Grunnen til at den første historien,
Preludes & Nocturnes, ble åtte nummer lang,
var at jeg var overbevist om at Karen ville ringe og si:
"Den selger virkelig ikke. Vi kommer til å stoppe den på nummer 12."
Men da vi kom til nummer åtte,
solgte vi mer enn noe tilsvarende noen gang hadde solgt,
og plutselig tenkte jeg:
"Ok, jeg kan faktisk tillate meg å tro,
"tillate meg å drømme om
"at jeg kommer til slutten av historien."
Når han endelig er fri, tar Sandman hevn over dem som holdt ham fanget,
og oppdager at han også må svare for sine egne synder.
Det var ingenting som Sandman da Sandman kom ut.
JILL THOMPSON TEGNER, THE SANDMAN
Det var emosjonelt, men fantastisk.
Intelligent, men mørkt.
Det tiltrakk seg kvinnelige lesere som ikke var klar over
at det fantes tegneserier de ville like.
Neal spilte mot type med en karakter som het Death,
og vi gjorde henne til en ung, tiltrekkende kvinne, en goth,
som også var veldig i takt med tiden.
Da du gikk på videregående, kunne du gi et nummer av Sandman
og fortsatt være kul.
Du kunne fortsatt bruke jakken din
og røyke sigarettene dine og lese Sandman.
Det var legitimt. Tegneserier var kule igjen.
De var opprørske. De var farlige.
De var ikke barnslige.
De var et tegn på at du var på kunstens yttergrenser,
istedenfor midt i den.
Serien gikk over 75 numre
og solgte over sju millioner eksemplarer.
Men det var bare en av en voksende liste titler redigert av Karen Berger
som gikk lenger bort fra tradisjonelle tegneserier.
Målet mitt var å lage historier
som pirket litt i ting.
Som brøt med status quo,
som utfordret folks oppfatning av hva en tegneserie kan være.
Noe av det Karen tilførte tegneserier,
var at hun ikke var en innbarket tegneseriefan.
Hun hadde sitt unike perspektiv på historien
som ikke var bundet av noens tradisjon.
Og Jenette var virkelig et forbilde for meg.
Hun satte tonen og satte scenen
og var fryktløs og modig
når det gjaldt å ta sjanser.
Og det var i det øyeblikket jeg sa:
"Du burde virkelig bli redaktør for dine egne ting."
Og på et blunk sa jeg ja.
Og det var da Vertigo ble til.
Jeg likte følelsen du får av det ordet.
INNOVATIVT - FARLIG - EGGENDE VERTIGO
Du er ubekvem.
Det er forbundet med høydeskrekk.
Og poenget med Vertigo er å overvinne den frykten,
gå inn i de mørke stedene
og ta sjanser og ta kreative risikoer.
Det var en følelse i luften av
at det var et spesielt sted
hvor du kunne strekke deg kreativt og flytte grenser.
Det var en fin måte å jobbe på.
Bare gi folk muligheten til å fortelle den ene historien.
Hva er det du alltid har...
Hva er det som uttrykker deg mest?
The Invisibles endret tegneserienes historie.
Det skapte den første drag queen-superhelten.
Å ha denne typen karakter, denne typen synlighet
på midten av 90-tallet,
er virkelig spesielt.
Jeg tror at hvis det er noen tråd
i hva en Vertigo- tittel er,
hva en Vertigo- tegneserie er,
er det at alle handler om...
...menneskenaturen...
...i alle dens aspekter.
Og sjangeren brukes som bakteppe
for å fortelle historier om den ubehagelige siden av livet,
foruroligende deler av livet,
om folk i ytterområdene.
Historier om oss alle.
Karen fortjener virkelig ros.
Det er hennes redaksjonelle visjon
at tegneserier skal tas like seriøst som fortellermedium som alle andre.
At tegneserier kan gjøre alt
og må få lov til å gjøre alt...
GARTH ENNIS FORFATTER, PREACHER
...og gå inn i hvilket som helst territorium
en forfatter eller tegner finner passende.
Vertigos grensesprengende historier
hadde nytt kulturelt særpreg og markedspotensial,
og trengte et format som passet.
Vi sa til hverandre:
"Hvorfor utgi et tegneseriehefte, bare for at det skal forsvinne?
Hvordan kan tegneserier holde seg på en hylle?
Hvordan kan tegneserier faktisk havne på en hylle?"
For å få tegneserier inn i bokhandler,
grep selskapet en helt ny sjanger,
den grafiske romanen,
med lengre historier utgitt i ett bind.
Det var et grep som skulle gi utbytte i mange år fremover.
Med pocketbøkene og de grafiske romanene
gjorde vi det lønnsomt.
Vi gjorde tegneserier permanente.
På midten av 90-tallet hadde tegneserier blitt voksne,
men tegneseriefilmene hang igjen i fortiden.
En ung fan bestemte seg for å endre det.
Hvis jeg forteller deg i dag
at jeg som ung gutt i tjueårene,
valset inn og kjøpte rettighetene til Batman av DC Comics,
vil du si: "Det er umulig."
Og du ville ha rett. I dag kunne det aldri skje.
Men akkurat da
forsto ingen andre verdien av disse karakterene.
I 1979 hadde Uslan slått seg sammen med den erfarne produsenten Ben Melniker
og kjøpt filmrettighetene til den kappekledde helten av DC.
Det skulle ta nesten ti år før kameraene rullet.
Jeg ble avvist av hvert eneste studio i Hollywood.
De sa: "Du er gal. Du kan ikke lage seriøse tegneseriefilmer.
"Du kan ikke ha mørke superhelter."
Men så kommer Frank Miller og lager The Dark Knight Returns.
Og det nullstilte Batman i folks fantasi fra Adam West
til den moderne, mørke, komplekse hevneren vi kjenner i dag.
Hele nøkkelen var Tim Burton.
Regissør Tim Burton var kjent for uventede storfilmer
som Pee-wee's Big Adventure,
ikke actionfilmer.
Men hans empatiske tilnærming til Batman overbeviste Uslan.
Det var Tim som sa:
"Hvis vi skal lage en seriøs Batman-film,
kan den ikke handle om Batman.
Denne filmen må handle om Bruce Wayne."
Vi ville ikke utforske de klisjeaktige aspektene av en tegneserie...
TIM BURTON FILMREGISSØR, BATMAN
...men prøve å få litt mer ut av den.
Vi ønsket å vise en helt som har problemer.
Det gjør det mer menneskelig.
Men da Burton ga Michael Keaton tittelrollen,
ble Uslan litt mer usikker.
Jeg sa: "Så bra. Det er en god spøk."
Jeg sa: "Jeg kan se plakaten nå: 'Mr. Mom er Batman.'"
Det en mørk og seriøs Batman.
Og Tim hadde forklaringen.
"Jeg har jobbet med Michael Keaton på Beetlejuice.
"Vi kan lage en skildring av Bruce Wayne så drevet, så besatt,
"nesten litt psykotisk."
Hva synes du nå?
Tror du jeg er kvalifisert?
"Da vil publikum si: 'Ja.
"Den fyren ville fungere. Den fyren ville gjøre det.'"
-...67, første tagning. -Kjør.
Burton og designteamet hans tryllet frem et dystert, ødelagt Gotham,
fullt av trusler.
Batman '89 var virkelig en mesterklasse
fra stemning til mørke.
Første gang du ser Batman i den filmen, hva ser du?
Du ser silhuetten av en flaggermus
komme over to fyrer som har ranet noen.
Og de to burde være veldig redde.
-Hva er du? -Jeg er Batman.
De tok Batman til hans mørke tegneserierøtter.
Historien om en svært ødelagt mann.
Hvis du skal kle deg ut som flaggermus om natten
og sette en støkk i kriminelle,
hva slags person er det?
Hva får ham til å være sånn?
Bruce Wayne er en ganske innadvendt fyr som klikker av og til...
MICHAEL KEATON SKUESPILLER, BATMAN
...lokket fyker liksom av innimellom.
Nå vil dere bli skrullete? Kom igjen!
La oss bli skrullete.
Til han blir Batman, for da blir det merkelig nok kontrollert.
Unnskyld meg.
Har du noen gang danset med djevelen i det bleke måneskinnet?
Det var et fantastisk øyeblikk
for en tegneseriefan som hadde vokst opp latterliggjort,
å se dette bli en verdensomspennende braksuksess.
Publikum begynte å samle seg i løpet av helgen
i påvente av en filmpremiere så stor at den trengte to kinoer.
Og jeg sa: "Jeg tror det jeg har lært her,
"er at hvis du ikke tror på dem når de forteller deg hvor dårlig du er,
"bare tror på deg selv og arbeidet ditt, vil du gjøre det bra."
Jeg syns Michael Keaton overgikk forventningene.
BOB KANE MEDSKAPER, BATMAN
Han kommer til å bli den nye Batman, 90-tallets moderne Batman.
I 1989 blir Batman ikke bare årets mest suksessrike film,
men flaggermus-symbolet er overalt.
Du får ikke kjøpt en ensfarget T-skjorte å trykke på,
fordi alle sammen allerede er lovet bort et sted.
Fans i Philadelphia kan få Batman-sveis.
En hel katalog med Batman-memorabilia.
Det er til og med et 1-800-BATMAN-nummer her
så du kan få varene raskere.
Den kappekledde heltens eventyr
driver en industri verdt 400 millioner dollar
som vokser med 25 prosent hvert år.
Bat-hysteriet slynget tegneserier inn i det nye tiåret,
hvor de fant en helt ny type fan.
90-tallet var en veldig oppblåst tid i tegneseriehistorien,
en periode med interesse utelukkende fra "samlere",
og: "Hvor mye vil denne tegneserien bli verdt?"
"Har du nummeret med den spesielle posen og kortet inni?"
Og på den 27. årlige internasjonale tegneseriekonferansen
i San Diego
ble et tegneseriehefte solgt for 180 000 dollar.
Tegneserien spiller egentlig ingen rolle.
Bare hvor mye den koster og hvor mye den er verdt.
De kjøper dem som investeringer. Det er ingen moro i det lenger.
Forleggerne gir næring til vanviddet og fremmer sine beste tegnere
og pumper ut samleobjekter.
Jeg er så svak for tegneserier fra 90-tallet.
Det virket veldig spennende den gangen...
JOËLLE JONES FORFATTER/TEGNER
...fordi tegnerne ble rene rockestjerner.
Mange av dem leste jeg aldri engang, jeg bare så på tegningene.
Jim Lee var en av Marvels superstjernetegnere.
Førsteutgaven av X-Men solgte åtte millioner eksemplarer,
en Guinness-verdensrekord.
Fordi tegnerne ble så populære,
mente noen at vi ikke trenger forfattere.
Hvorfor deler vi overskuddet med forfattere...
JIM LEE KREATIV LEDER, DC
...når vi kan lage samme type historier?
Tidlig i 1992
sluttet Lee og andre tegnere i Marvel
og slo seg sammen for å danne Image Comics.
Vi var seks, sju tegnere, avhengig av hvilken versjon du tror på.
En gjeng egenrådige ungdommer, egentlig, i midten av 20-årene.
Og vi sa til selskapene:
"Vi vil ikke jobbe for dere."
I løpet av de fire første månedene av driften,
skjøv oppkomlingen DC ned til tredjeplass
for første gang.
Med sitt rykte på spill,
måtte USAs eldste tegneserieskaper gjenvinne rampelyset.
Vi hadde et krisemøte hvor vi fikk alle med.
MIKE CARLIN REDAKTØR, SUPERMAN
Alle forfatterne og tegnerne på fire titler av Superman
jobbet sammen mot et felles mål.
Det handler ikke om deg.
Det handler om Superman og hva vi syns er best for Superman.
På hvert møte vi hadde hvor vi kjørte oss fast,
ropte Jerry Ordway: "La oss bare drepe ham."
Han sa det den dagen.
Og jeg sa: "Ok, smartinger.
"Hvis vi dreper ham, hva skjer da?"
Forvarsler begynte å dukke opp på tvers av alle Superman- titlene
sommeren 1992.
Noen eller noe skulle komme etter Stålmannen.
Har Stålmannen møtt sin likemann?
En redaktør ved DC Comics sier at Superman dør 18. november.
Mike Carlin sier tegneserien for november
vil vise den kostymekledde kriminalitetsbekjemperens undergang
under en kamp for å redde Metropolis.
Bra. Jeg er ingen Superman-fan.
Jeg liker ham ikke.
Han er som en speider sammenlignet med andre superhelter.
Dette fra en fyr med tatovering av en skurk, Joker.
Tenåringer nå til dags foretrekker mer voldelige karakterer,
slike som Punisher, Wolverine, The Infinity War.
Når alle der ute var antihelter,
og Superman var speider og enfoldig,
sa vi bare:
"La oss vise verden
hvordan det ville vært om vi fjernet ham."
Med masseødeleggelser
og maltrakterte Justice League-karakterer i kjølvannet,
overfalt Supermans nemesis Metropolis
for den siste kampen.
Hver uke kommer et nytt Superman- hefte i butikkene.
De siste fem ukene har historien om dommedag bygget seg opp.
Det desidert bestselgende heftet akkurat nå.
Det ble utsolgt på bare et par timer.
Aviser skrev lederartikler.
Fans skrev brev.
SLUTT! NEI!
Alle sa: "Hvordan kan dere drepe Superman?"
Og jeg sa: "Når kjøpte du sist en Superman- tegneserie?"
"Det er 20-30 år siden."
Jeg sa: "Du drepte Superman."
Hvis du ikke vanner blomsten, dør den.
I dag møter Superman en usuper skjebne,
når DC Comics slipper tre millioner eksemplarer av dommedagsnummeret.
Det er absolutt overraskende. Jeg trodde aldri at de ville drepe ham.
Jeg syns det er på tide, faktisk.
Fordi han er veldig virkelighetsfjern.
Jeg kommer til å gråte.
Jeg er lei meg. Jeg vil ikke at fyren skal bli borte.
Stålmannen har vist seg å være like sårbar
som de dødelige som så opp til ham i mer enn et halvt århundre.
Superman døde onsdag.
DC solgte over seks millioner eksemplarer av nummer 75,
inkludert en spesialinnpakket samlerutgave
og flere luksusutgaver.
De neste fire månedene
gikk alle fire Superman- titlene i svart.
Kort tid senere sier de: "Hva kan vi gjøre med Batman?
La oss knekke ryggen hans.
La oss få Bane inn, fylle ham med gift."
Omtrent som LeBron James, bare pang.
Da samlermarkedet kokte enda mer,
økte DC, Marvel og Image sexen og volden
i en febrilsk konkurranse om lesere og dollar.
Det var ikke mye godt mot ondt.
Det var mer som om hver tegneserie var en brytekamp,
og hvordan kan vi gjøre hvert nummer mer vanvittig enn det forrige?
Dette var ikke noe jeg likte,
og det gjorde heller ikke Alex Ross.
Tegner Alex Ross og forfatter Mark Waid
kom til DC med utfyllende talenter
og en felles tro på hva superhelter sto for.
NÅTID
Da jeg var rundt fire-fem år gammel,
fikk jeg mitt første møte med superhelter.
Jeg likte personifiseringen
av det Superman skulle være,
alt som var godt og sterkt i like stor grad.
Alle andre karakterer var svakere enn denne fyren...
ALEX ROSS TEGNER, KINGDOM COME
...som lett kunne få viljen sin.
Alex og jeg var ikke interessert i kyniske karakterer
og kyniske, mørke tegneserier.
Jeg var interessert i disse karakterene som håpefulle.
Jeg var interessert i disse karakterene som positive.
Jeg var interessert i disse karakterene som noe du kunne se opp til.
Og la oss igjen se
på hva disse karakterene bidrar med.
Sommeren 1996
ga Ross og Waid ut første nummer av Kingdom Come,
en nullstilling av Superman-myten
der Stålmannen aldri døde,
men gikk i frivillig eksil
og overlot Amerika til en yngre,
mer voldelig type superhelter.
Når kranglingen dem imellom gir kaos,
må Superman komme og gjenopprette orden.
Og da kollapset hele tegneseriebransjen.
Jeg fikk en lapp om at alle mine kontakter hos Marvel var oppsagt.
Marvel har slått seg konkurs.
Folk innså at de ikke kunne fortsette å lage disse tegneseriene
for ikke-eksisterende kunder,
og bransjen kollapset
og mange mindre selskaper forsvant.
TEGNESERIEKRASJ
TEGNESERIEFORLEGGERNE LER IKKE IDET SALGET STUPER
Da bunnen falt ut av samlermarkedet,
besto Vertigo fordi folk ikke samlet på dem.
De leste dem faktisk.
Mens bransjen vaklet,
jobbet Ross og Waid for å fullføre en fortelling
som hentet inspirasjon fra deres eget liv.
Den første hensikten med Kingdom Come var å lage en tegneserie
der DC-karakterene tilbragte tid med faren min.
Norman McCay, som er fortelleren av historien vår,
er faren til Alex.
Far var prest.
Og det var et humanitært aspekt ved den jobben jeg ønsket å innlemme.
Ross' far fungerer som stand-in for vanlige mennesker
og et moralsk kompass for supermenneskene.
Når Supermans plan om å begrense de egenrådige superheltene mislykkes,
gjennomfører Hæren et atomangrep for å rydde dem av veien.
Rasende tar Superman hevn.
Men McCay stopper ham med en irettesettelse.
Vanlige mennesker må kunne styre sitt eget liv,
og vil mistro supermakt
med mindre den balanseres med tilbakeholdenhet og visdom.
McCays ord gjør Superman rørt, og han gir et løfte.
"Problemene vi står overfor, finnes fortsatt.
"Vi vil ikke løse dem for dere.
"Vi vil løse dem sammen med dere."
Det er det som gjør Superman til Superman.
Supermans største superkraft
er ikke at han kan fly eller løfte en bil.
Det er at med evnen til å gjøre hva som helst,
ta hva som helst, få alt han vil,
er han usedvanlig uselvisk.
Han vil aldri sette seg selv og sine behov og sine ønsker
foran andres.
Det er en fantastisk superkraft.
På grunn av menneskelige feil
har vi faktisk skapt karakterer som er uten feil.
Det gjør på en måte mennesker bedre enn Gud.
Gud kunne bare skape en fallen menneskehet.
Vi skapte vesener bedre enn oss.
Det er litt kult.
Det viser en evne til fantasi
som vi burde stole litt mer på
og prøve å være mer sånn.
Vi har evnen. Vi bygde Superman. Vi skapte Superman.
Superman kan løse alle problemer, uansett hvordan vi anvender det.
Mens tegneseriebransjen slet med å reise seg fra asken igjen,
skulle redningen komme fra et kor av uhørte stemmer.
Når karakterene har eksistert i rundt 80 år,
kan du gå to veier.
Du kan være veldig tradisjonell i tilnærmingen din,
eller du kan stake ut en ny kurs,
som er å virkelig prøve å revolusjonere universet.
For å endre ting,
bringe inn forskjellige stemmer bak kulissene for å lage historier,
må du hele tiden blåse nytt liv i disse karakterene.
For som jeg stadig sier, er det ikke karakterene,
det er skaperne.
Så vi kan gjenspeile de tidlige historiene
og blåse et annet liv i dem.
Og på grunn av det gir det meg håp.
Det gir meg håp om at historien kan endre seg.
Tegneserier er menneskers drømmer og ambisjoner.
Det er derfor vi elsker tegneserier.
Vi tror kanskje at hvis omstendighetene viser seg,
vil vi bli øyeblikkets helt.
DEDISERT TIL
Tekst: Tommy Lund