Genom historien har det funnits universella karaktärer
som vi har berättat om
som ett sätt att visa moral
eller utmaningar som man möter.
Det fanns religiösa karaktärer,
mytiska karaktärer, kungar och drottningar.
Superhjältar är vad de är nu,
och det är därför jag tror på dem så mycket som jag gör.
Hjältemod är bara väldigt enkelt.
Varje gång någon använder mod när de är rädda
i något gotts namn.
I filmerna
är superhjältar dygdens ikoner,
symboler för våra högsta ideal.
Jag blev besatt av serierna,
uppenbarligen, när jag väl började forska.
Och jag älskade dem.
Jag leker fortfarande med actionfigurer hela tiden.
Det går inte en dag
utan att man går förbi någon i en Batman T-shirt.
Men språnget från seriesidan till duken tog decennier,
och krävde mycket övertalning.
En stor del av varför det fanns så få serietidningsanpassningar
på 80- och 90-talen var att det fanns mycket folk i Hollywood
som inte trodde på källmaterialet.
Studiochefer såg ner på skaparna
och sa att seriefigurer
inte hade så stort värde.
När Hollywood lärde sig att få superhjältar att flyga,
förvandlade passionerade kreatörer
serier från en barnlek
till sofistikerad underhållning för vuxna.
De som är för petiga med karaktärerna
kommer aldrig att tänja på gränserna.
Det var något med skrivandet och konsten.
Det var bara så smart och vågat.
Det var den där upproriska andan,
plus livslånga fans hängivenhet,
som drev superhjältar till populärkulturens centrum
och vår gemensamma fantasi.
Hur skulle det vara om jag kunde vara en hjälte,
om jag kunde förändra världen?
Det är kärnan i superhjälteberättelserna.
Det ligger något i vår moraliska kompass
som säger oss att det är okej att vilja kämpa för det som är rätt.
Det är verkligen kraften. Det är verkligen att vara super.
Den första superhjälten som fick en filmanpassning
var inte den man kanske tror.
Captain Marvel hade alla Stålmannens krafter
och sålde bättre än honom på 1940-talet.
Serien berättade historien om en pojke som kunde förvandlas till en superhjälte
med ett enda ord.
Shazam!
1941 spelade Captain Marvel huvudrollen i sin egen 12-delade filmserie...
"ÄVENTYR MED CAPTAIN MARVEL"
...som fascinerade den unga publiken under lördagsmatinéer.
Men det skulle ta 78 år, ett namnbyte och en kort tid på TV
innan Captain Marvel tog sig till multiplexen 2019...
...som Shazam!
Filmen återupplivade den tidlösa berättelsen
om ett maktlöst barn som blir en vuxen med superkrafter.
Shazam!
I allas liv, någon gång...
SKÅDESPELARE, SHAZAM!
...drömde vi om att bli något som liknar en superhjälte.
Starkare eller snabbare eller mer heroisk i världen.
Alle man på däck.
Shazam!
Den här filmen återknyter till det inre barnet i oss alla.
Låt oss börja filma, snälla! Kameran går!
Sätt fart, allihop.
NUTID
Då kör vi igång.
Så i den andra filmen
var det här en av mina favoritinspelningar
av alla projekt jag någonsin arbetat med.
Varför har du ett jobb? Wonder Woman har inget jobb.
Skulle hon gå runt med glasögon
och vara revisor utan att nån fattade nåt?
Sluta.
Det är en riktigt rolig roll att spela eftersom jag får fortsätta vara ett barn.
Bli inte rädda! Det är jag, Billy!
Och tv-spel håller liksom kvar mig i det där barnsliga spelläget,
och jag tror att när ens uppgift är att leka som barn,
då vill man bara stanna i det lekfulla.
Det här borde inte kännas som jobb.
Vi är utklädda och leker, och vi får betalt för det.
Det var en av de bästa sakerna med den första filmen,
att höra folk gå ut från bion
och att livet kändes bättre.
De kände sig lättare.
Det är så mycket som är fel med den här världen just nu,
och vi har möjligheter
som skådisar och som kreatörer och som underhållare
att hjälpa till att lyfta den bördan bara lite grann.
Och det måste vi, för det är mörkt ute just nu.
Femtio år innan Shazam! hamnade på bioduken
stod världen vid ett annat stup.
Fred nu!
Som ung
kändes det som om det inte fanns något svar någonstans.
Vad gör man i världen när det finns en rådande kultur
där fienden ibland är ansiktslös?
Hur utkämpar man den kampen?
MARTIN LUTHER KING DÖDAD I MEMPHIS
Det var då jag började känna att...
FILMPRODUCENT, BATMAN
...jag växte ur mina serietidningar.
Och just vid den tiden
bröt Marvel-åldern ut på riktigt.
När Marvel lanserade sin första svarta superhjälte
och tog sig an akuta sociala problem,
kändes Adam Wests teatraliska Batman
fel och smärtsamt fyrkantig.
Vid det ögonblicket i mitten av 60-talet,
förutom för de få av oss som var riktiga serieläsare,
var uppfattningen att Batman var precis som i det här tv-programmet.
Det var det som var så störande för mig.
Och jag avlade ett löfte.
På något sätt, någon dag,
skulle jag visa världen den sanna Batman.
Unga fans som Uslan,
drivna av deras djupa kärlek till karaktärerna
och hängivenhet till mediet,
startade en ny tid inom amerikanska serier.
Varje generation förtjänar att ha karaktärer
som passar för deras generation.
Så eftersom vi var barn på 60-talet hade vi gärna velat...
FÖRFATTARE, CRISIS ON INFINITE EARTHS
...berätta några viktiga historier.
Det var inte som att vi var framtidens unga turkar som planerade en revolution,
men å andra sidan var vi de unga turkarna som planerade revolutionen.
FÖRLÄGGARE, DC COMICS 2002-2009
Vi tittade på hur framtiden för området kunde se ut.
Författaren Denny O'Neil och tecknaren Neal Adams
gav sig i kast med att förändra serielandskapet
genom att placera verkligheten i serierutorna.
De tog två superhjältar som verkligen misslyckades.
Green Arrow representerar en liberal syn,
och Green Lantern med sin konservativa syn
satte sig i en pickup och gav sig iväg för att försöka upptäcka Amerika.
I över 14 delar hamnade Green Lantern och Green Arrow
öga mot öga med stora nationella frågor
som överbefolkning, diskriminering,
föroreningar och drogberoende.
Vi växte båda upp när vi växte upp,
och vi var väldigt arga på samhället.
Det var en förändringarnas tid på 60-talet
med stora förändringar i Amerika, och det fanns precis där...
TECKNARE, GREEN LANTERN/GREEN ARROW
...i den där serietidningen. Rakt i ansiktet.
SKYLDIGA! KONSPIRATIONSTRIO DÖMD ATT DÖ!
Det var en vändpunkt för DC Comics
som började återspeglas i andra serier och andra hjältar,
som var vågade och djärva.
Den legendariske Marvel-tecknaren Jack Kirby kom till DC 1970
för att skriva sin andliga saga New Gods.
Det var i grunden hans epos, hans återberättande av Bibeln.
Så började allt. Så kommer allt att sluta.
FÖRFATTARE, MISTER MIRACLE
Det här är vad gott är. Det är vad ont är.
Varje sida har tusen koncept som kan starta tusen berättelser.
De mest inspirerande konstverken någonsin.
1972, ympade Len Wein och Bernie Wrightson
en hjältes själ med ett monsters kropp,
med Swamp Thing.
Wrightsons konst var känslosam,
konstig och vacker på samma gång.
Och Lens författande hade vad jag kallar actionpoesi.
Det är en klassiker som för mig kvarstår som bland det allra bästa...
FÖRFATTARE, JUSTICE LEAGUE
...som har kommit från DC under alla år.
Men i ett kortsiktigt försök att modernisera en medlem av DC Pantheon
fråntog manliga redaktörer Wonder Woman hennes superkrafter
och tränade henne i kung fu.
De hade fått henne att överge sin dräkt...
TECKNARE, WONDER WOMAN
...för att bli den häftiga Diana Prince.
Hon är som en spion. Hon är modern.
Hon är häftig.
Och jag tänkte: "Jag vill inte läsa den här serien."
-Vad vill ni ha? -Jämlika rättigheter!
-När vill ni ha det? -Nu!
DC:s blunder fångade uppmärksamheten
hos en uppstigande ledare i den feministiska rörelsen,
Gloria Steinem.
Wonder Woman var väldigt feministisk...
GRUNDARE, TIDSKRIFTEN MS.
...regerade med styrka, rättvisa och kärlek
och var tänkt att vara ett motgift mot våldet
i mansdominerade serier.
Vi bestämde att det vore intressant att låta henne kandidera till president.
Så det står: "Fred och rättvisa 1972."
Du tog upp det, så visa den för kameran.
WONDER WOMAN SOM PRESIDENT
Första numret av Ms. Magazine
innehöll en essä om Wonder Woman
som en förebild för styrka och oberoende.
DC fick budskapet.
Wonder Woman fick tillbaka sin energi.
Och några år senare
började ABC leta efter den perfekta skådespelerskan
för att väcka den mytiska figuren till liv på tv.
Jag fick verkligen skapa min karaktär.
Det fanns ingen föregångare.
SKÅDESPELARE, WONDER WOMAN
Jag hade ingen aning om vad jag gjorde.
Så det fanns en viss naivitet.
Jag utforskade mytologin mycket
och vad jag kunde tillföra karaktären.
Och det fanns inte nedskrivet.
Det var människor som Betty Friedan,
Gloria Steinem och suffragetterna.
"Jag är kvinna, hör mig ryta"-feminism,
det var Wonder Woman.
Hösten 1975
glänste Carters ikoniska Wonder Woman på tv-skärmarna,
och satte unga hjärtan över hela nationen i brand.
Det hade inte funnits en förebild som man kunde efterlikna.
Och jag var precis i den åldern
då det var en stor grej att låtsas vara någon på skolgården.
REGISSÖR, WONDER WOMAN
Alla barnen sprang ut, och de var Superman eller He-Man
eller något sådant.
Och när Wonder Woman kom ut
var det en sådan uppenbarelse...
...att man plötsligt var desperat att få vara den
som påstod sig vara Wonder Woman.
Jag fick en chans att uppleva exakt vad pojkarna upplevde,
och inte på ett pojkliknande sätt.
Jag fick min egen totala önskeuppfyllelse.
Ni kan vara vad ni verkligen vill vara.
Ni är alla väldigt speciella.
Och ni är alla olika.
Lynda var som den vanliga kvinna man önskade att man kunde vara.
Jag spelade aldrig Wonder Woman.
Jag spelade bara Diana.
Nyckeln till Wonder Woman
är att hon, som Diana, var relaterbar.
Lynda Carter är känd för att ha uppfunnit snurren
då hon förvandlade sig från Diana Prince till Wonder Woman i tv-programmet.
Med ljusexplosionerna
och förvandlingen från en prydlig karaktär
till en kraftfull superhjälte,
blev jag påmind om kraften att bli något större än sig själv.
FÖRFATTARE/TECKNARE, WONDER WOMAN
Redan som liten var det något som talade till mig.
Det var något som gick hem hos mig.
Det handlar inte bara om en kvinna i en superhjältedräkt.
Det handlar om att på något sätt övertyga världen om
att det finns ett bättre sätt.
Tror du verkligen att folk kan lära sig att förändras till det bättre?
Ja.
Där jag växte upp fick vi lära oss att det goda måste segra över det onda
och att kvinnor och män kan lära sig.
Wonder Womans budskap om jämställdhet genljöd över hela världen.
Men där hemma
hade ett annat populärt program en hel grupp av superhjältar
vars äventyr visade värdet av lagarbete.
I Justice Leagues stora sal
har världens fyra största hjältar samlats.
Super Friends var tv:s första team med alla dessa karaktärer.
Det var första gången som jag inte bara skulle få en Superman-berättelse,
eller bara en Wonder Woman-berättelse,
eller bara en Batman-berättelse.
Jag skulle få alla dessa karaktärer.
Det är ganska självklart att vi alla skulle växa upp och vilja göra
serietidningsprogram och filmer.
Men för många serieläsare
kändes den fjärde medlemmen i detta superhjältedrömlag
fortfarande som ett femte hjul.
Om min vattentelepati fungerar på dessa konstiga exxorianska fiskar,
borde jag kunna stoppa Darkons män.
Aquaman-karaktären ansågs vara ett skämt.
Och jag minns när jag började skriva Aquaman -boken...
FÖRFATTARE, AQUAMAN
...att folk sa: "Varför slösa tid på Aquaman?"
Men som författare är det mycket roligare för mig
att ta en obskyr karaktär, öppna upp den,
se på den och verkligen gå in i den,
eftersom det inte hade gjorts förut.
Om jag tittar på Aquaman och säger att om hans värld och hans berättelser
är lika mustiga och djupa som Batmans och Supermans och alla andras,
vad är den, då?
Geoff Johns återberättande från 2011 av Aquaman-berättelsen
fyllde i den oälskade hjältens värld,
på land och under havsytan.
Johns bok blev underlag för en filmanpassning 2018,
med en stjärna som inte liknade karaktären,
åtminstone inte på ytan.
Och jag sa: "Vem? Vill du att jag ska spela vad?"
SKÅDESPELARE, AQUAMAN
Allt jag kunde tänka var: "Vit, blont hår som är rakat.
Det är inte jag."
De presenterade idén. Och jag sa: "Wow. Ja, för fan."
Hans far är fyrvaktare och hans mamma är drottningen av Atlantis.
Det finns mycket spänningar mellan dessa två världar.
Jag menar, det tilltalade mig direkt.
Jag är född på Hawaii och uppvuxen i Iowa,
och var kluven mellan mina föräldrar.
På land känner han sig som en outsider,
men i Atlantis är han tronarvinge.
Den enda som kan ta sig mellan de två är jag själv,
och det är killen som inte vill göra det.
Hur många gånger ska jag säga det? Jag vill inte bli kung.
Och han måste lära sig att bli bryggan mellan dessa två världar
för att rädda världen från att hamna i krig med Atlantis.
Aquaman behövde få ett litet uppsving,
så jag spelade det helt annorlunda.
Nu kör vi. Börja!
Pang.
Jag hoppas att vi kan få allt.
Han är en bråkstake.
Han är någon som skallar folk och hamnar i barslagsmål.
Han är en arbetare. De gillar att dricka.
Inte någon som pratar om sina känslor, och det passade mig.
Din mamma visste
att du skulle ena våra världar.
Sluta.
Men även svagheten och hans mänsklighet är det som kommer göra honom till kung.
En kung kämpar bara för sitt land.
Du kämpar för alla.
Aquaman, regisserad av James Wan,
blev den mest inkomstbringande filmen i DC:s historia,
den tjänade in över en miljard dollar över hela världen.
Den här en gång förringade superhjältens seger
visade att succé-seriefilmer
börjar med källmaterialet.
Och starka berättelser prioriterades av en ny ledare
som kom till DC 1976.
Tjugoåttaåriga Jenette Kahn hade ingen serie-erfarenhet
när Warner anställde henne för att ersätta Carmine Infantino som förläggare.
Det var mycket rädsla och avsky för att jag hade blivit anställd.
"Hur kom hon hit?"
Och: "Hon är ingen serietidningsmänniska.
FÖRLÄGGARE, DC COMICS 1976-2002
Hon är ung, och hon är en kvinna."
Det var ett företag som var helt inavlat och isolerat.
Det hade aldrig haft en utomstående i en chefsposition.
Det hade aldrig haft en kvinna i en chefsposition.
Förutom att hon var smart och judisk,
hade hon i stort sett inget gemensamt med alla de människor
hon ärvde som sitt team.
Faktum är att DC-företaget anställde Kahn
på grund av hennes framgångar med barntidningar.
Ett tydligt tecken på vem de trodde att deras produkt var till för.
Serier ansågs vara ett kortlivat engångsmedium, endast för barn.
Det fanns en verklig skamkänsla över att arbeta i serietidningsbranschen.
Men jag kom till DC med en väldigt viktig känsla,
att serier var en konstform.
Vi berättar historier i bilder och ord,
och om vi tänker på serier på det sättet,
kan vi berätta vilken historia som helst.
En oberättad historia var mycket försenad.
För att skriva manus till sin första serie
med en afroamerikansk superhjälte i huvudrollen,
anlitade DC författaren Tony Isabella.
Jag ville göra min ultimata, svarta superhjälte.
FÖRFATTARE, BLACK LIGHTNING
Någon som skulle vara en förebild,
någon barn kunde relatera till.
Han var en olympisk idrottare
som gjorde Black Power-hälsningen vid OS.
De där killarna fick sina idrottskarriärer förstörda.
Så han blev lärare,
och bekämpade brott i innerstaden.
Det var Jefferson Pierce, Black Lightning.
Black Lightning slog ner som en blixt 1977.
Jag minns att jag öppnade påsen...
FÖRFATTARE, THE OTHER HISTORY OF THE DC UNIVERSE
och inuti den låg det första numret av Black Lightning.
Jag kände något som jag aldrig känt förut.
För första gången kände jag mig engagerad.
Jag kunde relatera till nästan allt som stod på seriesidorna.
Det här var en mycket mänsklig historia,
och det var en mycket omedelbar historia.
Det var väldigt sociopolitiskt.
Det var alla dessa saker.
DC hade kommit ikapp,
men inte ens en ny superhjälte
kunde vända den sviktande seriemarknaden.
Amerikas tidningskiosker tynade som ett ställe att sälja tidningar.
Serietidningsförsäljningen rasade.
Amerikaner flyttade till förorterna
där butikskedjorna vägrade ge golvutrymme till tidningsställ.
Serier returnerades osålda och DC:s investeringar gick till spillo.
Kahn kämpade för att återta marknadsandelar.
Företaget pressade fram nya serier
i en kampanj som de kallade: "The DC Explosion."
Låt oss ta upp så mycket tidningskioskutrymme vi kan
genom att ta fram så många serier vi kan.
Vi basunerade ut kvantitet framför kvalitet.
Vintern 1978
stoppade en snöstorm av historiska proportioner leveranserna,
samtidigt som inflationen sköt i höjden,
vilket fick DC:s vacklande försäljning att rasa.
Över en natt blev DC-explosionen till DC-implosionen.
DC ANTAR NY DISTRIBUTIONSSTRATEGI, EN NEDSKÄRNING PÅ 40 %
Företaget sade upp mycket av sin personal
och ställde plötsligt in 17 serietidningsserier,
inklusive Black Lightning.
Ingen som arbetade på DC i mitten av 70-talet
trodde att branschen skulle bestå länge.
Något måste göras. Lösningar måste hittas.
DC:s framtid var osäker
men Warner satsade stort
på en film om superhjälten som startade allt.
Ingen trodde att det skulle bli en bra film.
KREATIV KONSULT, SUPERMAN
Alla mindes tv-serien Batman
och tänkte: "Det kommer bli fånigt.
Vi kan inte ha två och en halv timmes fånerier."
Även med den berömda Gudfader-författaren Mario Puzo inkopplad,
hade filmen problem med att lyfta.
Oprövad flygteknik
och ett regissörsbyte mitt i
gjorde att man halkade efter schemat och drog över budgeten.
När den nya regissören anlände, Richard Donner,
började han att göra förbättringar,
allra först av tonen i manuset.
De hade en annan inställning till Superman än jag.
FILMREGISSÖR, SUPERMAN
Deras tillvägagångssätt var en slags parodi på en parodi.
Jag sa: "Detta är Superman. Det är äppelpaj. Det är amerikanskt."
Det var en del av amerikansk historia,
och för mig hade det sin egen verklighetskänsla.
Uppdraget var att hålla det seriöst.
SUPERMANS FANTASTISKA NYA ÄVENTYR
Medan manuset opererades,
började ett intensivt sökande
efter skådespelaren som skulle förkroppsliga mannen av stål.
Robert Redford, Paul Newman och alla de stora amerikanska stjärnorna.
Mitt problem var att jag inte kunde föreställa mig dem flyga.
Om du inte trodde att Superman kunde flyga
så trodde du inte att Superman var verklig
och jag kände att vi borde ha nån okänd.
Tack så mycket för att du tog dig tid för en intervju.
CHRISTOPHER REEVE - FILMTEST
Jag inser att det finns många frågor om mig
som världen skulle vilja veta svaren på.
Christopher Reeve var främst känd för sitt arbete på scenen
och i såpoperor,
men hans allvarliga inställning till Superman
passade Donners sansade vision perfekt.
Det som utmärker Superman
är att han har en mognad, eller en oskuld.
SKÅDESPELARE, SUPERMAN
Han har en enkel syn på världen.
När han säger:
"Jag är här för att kämpa för sanningen, rättvisan och det amerikanska sättet."
Då gör alla...
Du vet? Men han skojar inte.
Rätt sätt att göra den här filmen var att behandla den som om den var viktig.
CHEFREDAKTÖR, DEN OF GEEK
Som om den var en viktig del av amerikansk mytologi.
Förresten betyder inte "äkta" dyster och skitig.
"Äkta" betyder bara känslomässigt äkta.
Och med Superman
är det normalt att människor reagerar på något extraordinärt.
Herregud, titta där uppe.
Vad i helvete är det?
Lugn, fröken. Jag har dig.
Har du mig? Vem har dig?
"SUPERMAN" SPEKTAKULÄRT SKOJ FÖR ALLA
SE! DET ÄR SUPERMAN SOM KOMMER TILL RÄDDNING
SUPERMAN FLYGER IN I AMERIKAS HJÄRTA
Superman svepte in 300 miljoner dollar i biljettintäkter,
vann en Oscar för specialeffekterna
och startade en mängd storsäljande uppföljare.
Den 26 januari 1979...
FÖRFATTARE, SUPERMAN BIRTHRIGHT
...gick jag och såg Superman- filmen.
Och jag gick in planlöst
utan att veta vad framtiden innebar, och jag var rädd för framtiden.
När jag var liten hade jag inga vänner,
för jag bytte skola hela tiden.
Jag gick in på den där biografen
och kände att ingen brydde sig om mig, ingen såg mig eller hörde mig.
Superman bryr sig om alla.
Han bryr sig inte om du är rik eller fattig
eller var du kommer ifrån.
Jag kom ut från den filmen övertygad om
att vad jag än skulle göra av resten av mitt liv,
skulle det ha något med Superman att göra.
SUPERMAN II SPECIELL OS-PREMIÄR
Om Chris Reeve och Dick Donner-filmen inte hade lyckats det året,
kunde DC ha slutat med
ett väldigt minimalt publiceringsschema,
och det företaget som man tänker på kanske inte hade överlevt.
Efter framgångarna med Superman
anammade DC ett nytt sätt att nå läsare.
Seriebutiken startades på 1970-talet
som en plats för tonårsfans där de kunde köpa, byta och gräla
om gamla upplagor.
I början av 1980-talet, pådrivet av efterfrågan från äldre läsare,
öppnade nya butiker över hela landet.
Det blev verkligen det nya ansiktet för serietidningsdistribution.
Det var verkligen det som räddade serierna från glömska.
Serier var heta.
Men för många var DC:s trassliga kontinuitet ett hinder.
Problemet var att många av Marvel-fansen
inte förstod vad DC handlade om
för att de inte förstod varför de hade
så många karaktärer som var likadana.
Vi hade saker som Multiversum.
Ord som är väldigt vanliga idag, men som inte var det då.
Och det slår mig plötsligt att vi måste ändra på det här.
Låt oss börja universum på nytt idag.
Det måste vara revolutionerande.
Det måste vara något där alla säger:
"Åh, herregud, menar de allvar?
Kommer de att göra det?
Det är omöjligt."
I den mest katastrofartade crossover-serien i DC:s historia
avslutade Marv Wolfman och tecknaren George Pérez
DC-multiversumet med en fristående händelse i 12 nummer
som dödade karaktärer och världar
tills en enda jord fanns kvar.
De tog det exempellösa steget att besluta att:
"Vi ska ta bort allt gammalt bagage.
Vi börjar om och förenar dem till ett DC-universum för första gången."
Crisis on Infinite Earths inträffade, och The Flash dog i slutet av den.
Och det var första gången jag grät i en serietidning.
EXEKUTIV PRODUCENT, ARROWVERSE
Och vid den tiden insåg jag att jag var fäst vid den karaktären.
Nu fick jag gå tillbaka, och lära mig allt om dem.
På ett sätt var hans slut min början.
Wolfmans beslut att bränna ner multiversumet
gav andra kreatörer en ny början
för att andas nytt liv och nytt djup i klassiska DC-karaktärer.
Så efter Crisis on Infinite Earths
har vi en helt ny jord.
Så låt oss återintroducera karaktärerna som om de inte hade funnits tidigare.
DC tog in John Byrne från Marvel.
Han var den största serietalangen då.
Låt oss ge honom Superman. För att göra den helt från grunden.
Och tänk på hur ditt liv faktiskt ser ut om det är dina förmågor,
om det är dina krafter,
om det är så du uppfattar världen med dina superkrafter.
Samma sak med Wonder Woman, låt oss ge henne till George Pérez.
George Pérez Wonder Woman var mitt allt.
Hans version av Wonder Woman är i slutändan det som fick mig
att söka till en konstskola.
Än idag kan jag inte begripa
mängden information han placerade på en sida.
Jag hade aldrig sett seriesidor med så många rutor.
Men vad som verkligen slog mig med George Pérez
var att han är en jättebra skådespelare.
Med det menar jag att hans karaktärer, som har olika storlekar och former,
ser olika ut, och de stod och klädde sig,
och de handlade, betedde sig och slogs
på sätt som var unika för dem.
För mig var det magin med George Pérez.
Det var ett sätt att tänka.
Det var en känslighet där varje karaktär var unik.
Och han tog fram det unika med konsten.
Ett av de viktigaste besluten som jag tog på DC
var att utrusta folket
som gjorde serier till en sofistikerad konstform.
Det började med att ta Frank Miller till DC.
Frank Millers The Dark Knight Returns
är en mycket modern version av Batman-legenden,
kontrasterad mot Reagan-regimens hårda verklighet
och fylld av tidens raseri.
De flesta av de grundläggande antagandena om serier,
fram till de senaste åren,
grundlades i stort sett på 40-talet.
Och allt måste hända i en mycket välvillig värld
där man alltid kan lita på polisen,
och på de förtroendevalda,
och man kunde lita på sina föräldrar.
Det är olyckligt att man under så många år
omöjliggjorde grundidén om superhjältar
genom att placera dem i en värld där de inte behövdes.
Miller återuppfinner Batman som en medelålders enstöring,
som är arg på korrupta tjänstemän
och villig att använda alla medel för att avslöja dem.
Jag kände att det inte fanns något sätt att göra Batman
utan att ta upp det faktum att han åtminstone i början av berättelsen
är en anakronism.
Det är något väldigt föråldrat med hela begreppet,
och Dark Knights ansträngningar var att återuppliva det,
att få idén att fungera i ett modernt sammanhang.
När Batmans krig mot gängen blir pinsamt för Washington,
möter han en osannolik fiende, Superman,
tecknad som en upprätthållare av Reagan-regeringens polisstat.
Det är en bok som trotsade
alla konventioner vad gäller det vi hade gjort tidigare.
Det var politiskt, socialt kommentarstyrt.
Det var längre bort från alla modeller för vad Batman hade varit,
och karaktärens utseende.
Varje enskilt beslut var ganska modigt.
Och det är ingen tvekan, Jenette och jag tillbringade många år med
att diskutera individuella val,
där jag skulle ha varit mer försiktig och hon var mer vågad.
Det var en generation kreatörer
som hade vuxit upp med att läsa serier,
och nu kunde de ge sina uttryck för det.
Det var politiska verk med en synvinkel...
MEDGRUNDARE, MILESTONE MEDIA
...som inte var i enlighet med vad som pågick då.
Watchmen var en störande titt på superhjältarna själva
av en ung engelsk författare vid namn Alan Moore.
Vad vi vill göra är att undersöka...
FÖRFATTARE, WATCHMEN
...konsekvenserna av superhjälten.
Om dessa absurda karaktärer var verkliga,
vad de skulle göra med världen.
Om du har en karaktär på Supermans nivå och med hans kraft
som arbetar för amerikanerna,
hur skulle amerikansk utrikespolitik se ut?
Kanske vore den lite mer äventyrlig,
och jag föreställer mig att rysk utrikespolitik
skulle vara lite mindre äventyrlig.
Moore placerar berättelsen i ett alternativt 1985,
där hot om kärnvapenkrig skymtar.
Den enda supervarelsen och USA:s beskyddare, Dr. Manhattan,
har övergett jorden till en handfull kostymklädda rättskipare,
varav en av dem förintar staden New York
med föresatsen att ena världen.
Watchmen är inte skriven av någon som älskar superhjälteserier.
FÖRFATTARE, RORSCHACH
Watchmen är skriven av någon som kan superhjälteserier och respekterar dem,
men det är någon som kan se på dem på avstånd och säga:
"Här är de stora ädla teman som ni faktiskt har tittat på."
För mig är Alan Moores Watchmen där uppe med vilken annat litteratur som helst.
FILMREGISSÖR, THE SUICIDE SQUAD
Jag älskar den. Jag har läst den hundra gånger.
Dekonstruktionen av superhjälten
är något som påverkades mycket av det han gjorde.
2005 rankade Time Watchmen som
en av 1900-talets 100 bästa romaner.
Den har aldrig slutat tryckas.
Moores bok antände en litterär explosion på DC
under Karen Bergers ledning.
Jag höll på att göra en väg lite under radarn.
CHEFREDAKTÖR, VERTIGO 1993-2013
Jag hade börjat spana efter författare, särskilt i England.
Den brittiska serieindustrin var ett steg före oss i mogna serier.
Karen såg det och sa:
"Varför gör vi inte det till ett helt varumärke?"
Så det var en brittisk invasion.
Hon tog in en generation av brittiska författare,
och de skapade serier för vuxna.
När DC började leta var vi en hel generation.
Vi var redo att köra, och hade läst serierna hela våra liv.
Att Supermans hand kom ner från molnen...
FÖRFATTARE, THE INVISIBLES
...och att veta att DC Comics var i telefonen
kändes som att vinna en miljard dollar.
En av författarna Berger mötte i sitt sökande efter nya talanger
var en ihärdig ung man vid namn Neil Gaiman.
Gaiman pitchade en berättelse baserad på en obskyr karaktär
från företagets arkiv,
Sandman, härskare över drömmarnas rike.
SANDMAN MARDRÖMMARNAS MÄSTARE!
Du har den här karaktären som kommer att bli Drömmarnas Herre.
Varför har vi då aldrig sett honom i DC-universumet?
FÖRFATTARE, THE SANDMAN
För vid den tidpunkten
gjordes allt i DC:s universum.
Så jag tänkte: "Vi hade inte sett honom."
Jag tänkte: "Han kanske har varit inlåst någonstans."
Plötsligt hade jag en början till något.
Jag fick idén om en naken man i en glaslåda
som var beredd att vänta tills alla som höll honom fången
var döda och bortglömda sedan länge.
Och jag började skriva Sandman i ett tillstånd av absolut skräck,
för jag hade aldrig behövt skriva en berättelse i månaden.
Anledningen till att den första storyn,
Preludes & Nocturnes , var åtta nummer lång,
var att jag övertygad om att jag skulle få ett telefonsamtal från Karen som sa:
"Det säljer verkligen inte. Vi stoppar efter nummer 12."
Men när vi kom till nummer åtta
sålde vi mer än något jämförbart någonsin hade sålt,
och plötsligt tänkte jag:
"Jag kan faktiskt låta mig själv tro nu,
låta mig drömma,
att jag kommer till slutet av historien."
Äntligen fri hämnas Sandman på sina tillfångatagare
och upptäcker att han måste svara för sina egna synder också.
Det fanns inget som Sandman när Sandman kom ut.
TECKNARE, THE SANDMAN
Det var känslosamt, men fantastiskt.
Intellektuellt, men mörkt.
Den lockade kvinnliga läsare som inte visste
att det fanns serier som de kunde gilla.
Neil spelade mot den vanliga typen med en karaktär som heter Death
och gjorde henne till en ung, attraktiv kvinna, en goth,
vilket också var väldigt synkat med tiden.
När man gick i high school kunde man ha en kopia av Sandman
och fortfarande se cool ut, du vet?
Man kunde bära sin jacka,
röka cigaretter och läsa Sandman.
Det var legitimt. Serier var coola igen.
De var rebelliska. De var farliga.
De var inte barnsliga.
De var ett tecken på att man var i utkanten av konsten,
snarare än mitt i den.
Serien bestod av 75 nummer
och såldes i över sju miljoner exemplar.
Men det var bara en av en växande lista med titlar redigerad av Karen Berger
som styrde längre bort från traditionella serier.
Mitt mål var att göra berättelser
som skakade om saker och ting.
Som bröt med status quo,
som utmanade människors uppfattningar om vad en serieberättelse kan vara.
En sak som Karen tog med sig till serierna
var det faktum att hon inte var ett hardcore-seriefans.
Hon hade sitt unika perspektiv på berättelser
som inte var bundet av någons tradition.
Jenette var en verklig förebild för mig.
Hon angav tonen och möjliggjorde saker,
var orädd och modig
när det gäller risktagande.
Och det var i det ögonblicket jag sa:
"Du borde verkligen vara redaktör för din egen etikett."
Och jag tackade ja direkt.
Och det var då Vertigo föddes.
Jag gillade känslan man får av det ordet.
INNOVATIV - FARLIG - PROVOKATIV VERTIGO
Man känner sig obekväm.
Det är förknippat med höjdrädsla.
Och hela grejen med Vertigo är att övervinna dessa rädslor,
att ge sig in på de mörka platserna,
och ta chanser och kreativa risker.
Det fanns en känsla i luften
att det var en speciell plats
där man fick experimentera kreativt och tänja på gränser.
Det var ett bra sätt att arbeta.
Bara att ge människor möjligheten att berätta den där historien.
Vad är det som du alltid har...
Vad är din mest uttrycksfulla sida?
The Invisibles förändrade seriernas historia.
De skapade den första dragqueen-superhjälten.
Att ha en sån karaktär, en sån synlighet,
i mitten av 90-talet,
det var verkligen extraordinärt.
Jag tror att om det finns något gemensamt
för vad en Vertigo -titel är,
vad en Vertigo -serie är,
är det att alla handlar om...
...mänsklighet...
...i alla dess aspekter.
Och genren används som en bakgrund
för att berätta historier om den obekväma sidan av livet,
störande delar av livet,
om människor i utkanten.
Berättelser om oss alla.
Man måste verkligen beundra Karen.
Det är hennes redaktionella vision
att serier ska tas lika seriöst som ett berättande medium som alla andra.
Att serier kan göra vad som helst
och måste få göra vad som helst...
FÖRFATTARE, PREACHER
...och gå in i vilket territorium som helst
som någon författare eller tecknare anser lämpligt.
Vertigos gränsöverskridande berättelser
fordrade en ny kulturell prägel och marknadspotential,
och behövde ett format som matchade.
Vi sa till varandra:
"Varför ska vi låta en serietidning komma ut och sedan försvinna?
Hur kan serietidningar stanna kvar på hyllorna?
Hur kan serietidningar ens hamna där?"
För att få in serier hos bokhandlarna
tog företaget tag i en helt ny genre,
serieromanen,
med längre berättelser publicerade i en volym.
Det var ett drag som skulle ge utdelning i många år framöver.
Med pocketböckerna och serieromanerna
vände vi publiceringen till att bli lönande.
Vi gjorde serier permanenta.
I mitten av 90-talet hade serietidningarna vuxit upp,
men serietidningsfilmerna hade stannat i det förflutna.
Ett ungt fan gjorde det till sitt personliga uppdrag att ändra på det.
Om jag säger nu idag
att jag som ung i tjugoårsåldern
valsade in och köpte rättigheterna till Batman från DC Comics
så säger ni: "Det är omöjligt."
Helt rätt. Idag skulle det inte kunna ske.
Men på den tiden
förstod ingen annan värdet hos dessa karaktärer.
1979 hade Uslan slagit sig ihop med den erfarne producenten Ben Melniker
och köpte filmrättigheterna till förkämpen i mantel från DC.
Det skulle ta nästan ett decennium för kamerorna att börja filma.
Jag blev nekad av varenda filmstudio i Hollywood.
De sa: "Du är galen. Du kan inte göra seriösa serietidningsfilmer.
Du kan inte göra mörka superhjältar."
Men så kommer Frank Miller och gör The Dark Knight Returns.
Och det återställde Batman i folkets fantasi, från Adam West
till den moderna, mörka, komplexa hämnaren som vi känner idag.
Hela lösningen var Tim Burton.
Regissören Tim Burton var känd för udda succéer
som Pee-Wees stora äventyr,
inte actionfilmer.
Men hans empatiska Batman övertygade Uslan.
Det var Tim som sa:
"Om vi ska göra en seriös Batman-film,
kan inte den här filmen handla om Batman.
Filmen måste handla om Bruce Wayne."
Vi ville inte utforska de klyschiga aspekterna av en serietidning...
FILMREGISSÖR, BATMAN
...utan försöka få ut lite mer av det.
Det vi var intresserade av att göra var att visa en hjälte som har problem.
Det gör det mer mänskligt.
Men när Burton ville ge Michael Keaton huvudrollen,
vacklade Uslans självförtroende.
Jag sa: "Den var bra. Bra skämt."
Jag sa: "Jag kan se affischen. 'Se upp, farsan är lös!' är Batman."
Vilken mörk och seriös Batman!
Men Tim hade förklaringen.
"Jag har jobbat med Michael Keaton på Beetlejuice.
Vi kan skapa en skildring av Bruce Wayne som är så driven, så besatt
att han nästan är psykotisk..."
Vad tror du nu?
Tror du jag är kvalificerad?
"Så att publiken kommer att säga: 'Ja.
Han skulle fungera. Han skulle göra så.'"
-...67, tagning ett. -Börja.
Burton och hans designteam trollade fram ett ruvande, trasigt Gotham,
virvlande av hot.
1989 års Batman var verkligen mästerlig,
från stämningen till mörkret.
Första gången du ser Batman i den filmen, vad ser du?
Du ser siluetten av en fladdermus
komma ner över två killar som just rånat någon.
Och de två borde vara väldigt rädda.
-Vad är du? -Jag är Batman.
De tog Batman till hans mörka serierötter.
Berättelsen om en mycket skadad man.
Om du klär ut dig till en fladdermus på natten
och sätter skräck i brottslingars hjärtan,
vad är du för typ av person?
Vad får honom att vara så?
Bruce Wayne har en tendens att vara en inåtvänd kille som blir arg ibland...
SKÅDESPELARE, BATMAN
...och tappar kontrollen då och då.
Vill du bli som galen? Kom igen!
Låt oss bli galna.
Förutom när han är Batman, då det konstigt nog är kontrollerat.
Ursäkta mig.
Har du någonsin dansat med djävulen i svagt månsken?
Det var ett otroligt ögonblick i tiden
för ett seriefans som hade vuxit upp förlöjligad,
att se detta höjas upp till global storsäljarstatus.
Publiken började samlas under helgen
i väntan på en så stor filmpremiär att det krävdes två biografer.
Och jag sa: "Jag tror att vad jag har lärt mig här
är att om man inte tror dem när de säger hur dålig man är,
tro bara på dig själv och ditt arbete, så kommer det att gå bra."
Michael Keaton överträffade det man förväntar sig.
MEDSKAPARE, BATMAN
Han kommer att bli den nya Batman, 90-talets nya Batman.
1989 är inte bara Batman den mest framgångsrika filmen det året,
men fladdermussymbolen syntes överallt.
Man kan inte köpa t-shirts att trycka på
eftersom varje svart t-shirt redan har det trycket någonstans.
Fans i Philadelphia kan ställa sig i kö för en Batman-frisyr.
En hel katalog med Batman-minnessaker.
Det finns till och med ett 1-800-BATMAN-nummer här
för att du ska få dina varor snabbare.
Den bemantlade korsfararens äventyr
driver en industri på 400 miljoner dollar
som växer med 25 % varje år.
Batmania slungade serier in i det nya decenniet,
där de hittade helt nya fans.
90-talet var en mycket uppblåst tid i serietidningshistorien,
en period av intresse enbart från "samlare"
och: "Hur mycket kommer denna serietidning att bli värd?"
"Har du utgåvan med specialpåsen och kortet inuti?"
Och vid det 27:e årliga, internationella seriekonventet
i San Diego
såldes en serietidning för 180 000 dollar.
Serien spelar egentligen ingen roll.
Bara hur mycket pengar den kostar och hur mycket den är värd.
De köper dem som investeringar. Det roliga är borta.
För att göda frenesin hypar förlagen sina bästa tecknare
och pumpar ut unika samlarobjekt.
Jag är så svag för 90-talsserier.
Det verkade spännande på den tiden...
FÖRFATTARE/TECKNARE, CATWOMAN
...för att tecknarna verkade vara rockstjärnor.
Många av dem läste jag aldrig, jag dreglade bara över teckningarna.
Jim Lee var en av Marvels superstjärnor.
Hans X-Men #1 sålde åtta miljoner ex,
ett av Guinness världsrekord.
För att tecknarna var så inne,
kände vissa av oss att vi inte behövde författare.
Varför dela våra vinster med författare...
KREATIV CHEF, DC
...när vi kunde komma på samma sorts historier?
I början av 1992
sade Lee och Marvels andra toppkonstnärer upp sig
och gick samman för att bilda Image Comics.
Vi var sex, sju tecknare beroende på vilken version du väljer.
Ett gäng egensinniga barn i 25-årsåldern.
Och vi sa till företagen:
"Vi kommer fan inte jobba för er."
Efter fyra månaders verksamhet
knuffade uppkomlingen DC till tredje plats
för första gången.
Med sitt rykte på spel,
behövde Amerikas äldsta seriebolag komma tillbaka i rampljuset.
Vi hade ett krismöte med alla.
REDAKTÖR, SUPERMAN
Alla författarna och tecknarna för fyra av Superman -titlarna,
alla arbetade de mot ett gemensamt mål.
Det handlar inte om en själv.
Det handlade om Superman och vad som är bäst för Superman.
Vid varje möte vi någonsin haft, när vi fastnade
ropade Jerry Ordway: "Vi dödar honom."
Och han sa det den dagen.
Och jag sa: "Okej, smartskallar.
Om vi dödar honom, vad händer då?"
Teasers började dyka upp i alla Superman -titlar,
sommaren 1992.
Någon eller något var ute efter Stålmannen.
Har mannen av stål mött sin jämlike?
En redaktör på DC Comics säger att Superman dör den 18 november.
Mike Carlin säger att novembertidningen
kommer att visa den kostymklädda brottsbekämparens död
under en kamp för att rädda Metropolis.
Bra. Jag är ett anti-Superman-fan.
Jag gillar honom inte.
Han är som en pojkscout jämfört med andra superhjältar.
Säger en kille med en tatuering av en skurk, The Joker.
Tonåringar föredrar mer våldsamma karaktärer nuförtiden,
sådana som Punisher, Wolverine, The Infinity War.
När alla där ute var antihjältar,
och Superman var en nött pojkscout
så sa vi i princip:
"Låt oss visa världen
hur det skulle vara om vi tog bort honom."
Han lämnar ett spår av förstörelse
och manglade Justice League-karaktärer i sina spår.
Supermans fiende störtar sig över Metropolis
för den sista striden.
Varje vecka kommer en ny Superman- serietidning ut i butikerna.
Under de senaste fem veckorna har historien om Doomsday byggts upp.
Den mest säljande tidningen nu.
Den sålde slut på bara ett par timmar.
Dagstidningar skrev ledare om det.
Fans skrev brev.
STOPP! NEJ!
De sa: "Hur kan ni döda Superman?"
Jag sa: "När köpte du en Superman-serietidning senast?"
"Det var 20 eller 30 år sedan."
Jag sa: "Du dödade Superman."
Om du inte vattnar blomman, dör den.
Idag är dagen då Superman möter ett superhemskt öde,
när DC Comics släpper tre miljoner ex av Doomsday -numret.
Det är överraskande. Jag hade aldrig gissat att de skulle döda honom.
Det borde ha hänt för längesen, faktiskt.
För han är inte i kontakt med den verkliga världen.
Jag kommer att gråta.
Jag är ledsen. Jag vill inte att han ska dö.
Stålmannen har visat sig vara lika sårbar
som de dödliga som såg upp till honom i mer än ett halvt sekel.
Superman dog i onsdags.
DC sålde över sex miljoner exemplar av utgåva nummer 75,
inklusive en samlarutgåva av platina
och flera lyxvarianter.
Under de kommande fyra månaderna
slocknade alla de fyra Superman -titlarna.
Snart efter det sa de: "Vad kan vi göra med Batman?
Vi kan krossa hans rygg.
Vi tar in Bane, fyller honom med gift."
Precis som LeBron James, bom.
När samlarmarknaden blev mer konkurrensbetonad
ökade DC, Marvel och Image inslagen av sex och våld
i en febrig tävling om uppmärksamhet och dollar.
Det var inte så mycket gott mot ont.
Det var mer som att varje serie var en brottningsmatch,
och hur kan vi göra varje utgåva mer skandalös än den föregående?
Det här passade inte mig personligen,
inte heller för Alex Ross.
Tecknaren Alex Ross och författaren Mark Waid
kom till DC med kompletterande talanger
och en delad tro på vad superhjältar stod för.
NUTID
Från ungefär fyra eller fem års ålder
blev jag introducerad för superhjältar.
Jag gillade förkroppsligandet
av vad Superman skulle vara...
...allt gott och allt starkt i lika stora mått.
Alla andra karaktärer var mindre kraftfulla än den här killen...
TECKNARE, KINGDOM COME
...som effektivt kunde göra sin vilja till handling.
Alex och jag var inte intresserade av cyniska karaktärer
och cyniska, mörka serier.
Jag var intresserad av dessa karaktärer som hoppfulla.
Jag var intresserad av dem som positiva.
Jag var intresserad av dem som något man kunde se upp till.
Och låt oss ta en ny och fräsch titt på
vad dessa karaktärer har att ge oss.
Sommaren 1996
släppte Ross och Waid det första numret av Kingdom Come,
en återställning av Superman-myten
där Stålmannen aldrig dog
utan gick i frivillig exil,
och överlämnade Amerika till en yngre,
och mer våldsam ras av superhjältar.
När deras stridigheter skapar kaos
måste Superman återvända för att återställa ordningen.
Och i det ögonblicket kollapsade hela seriebranschen.
Jag fick en lapp om att mina kontakter på Marvel hade fått sparken.
Marvel hade gått i konkurs.
Folk insåg att de inte kunde fortsätta ge ut tidningar
till obefintliga kunder,
och branschen kollapsade verkligen,
och många mindre företag försvann.
SERIETIDNINGSKRASCH
SERIEUTGIVARE SKRATTAR INTE NÄR FÖRSÄLJNINGEN SJUNKER
När botten gick ur samlarmarknaden,
höll sig Vertigo kvar för att folk inte samlade på dem.
De läste dem faktiskt.
Medan branschen vacklade
arbetade Ross och Waid med att avsluta en berättelse
som hämtade inspiration från deras egna liv.
Ärligt talat var den första avsikten med Kingdom Come att måla en serie
där DC-karaktärerna umgås med min far.
Norman McCay, som är berättaren i vår berättelse,
det är Alex pappa.
Min far var präst.
Och det finns en slags humanitär aspekt av det jobbet som jag ville införliva.
Ross pappa tjänar som en inhoppare för vanliga människor
och en moralisk kompass för övermänniskorna.
När Supermans plan att hålla tillbaka skurk-superhjältarna misslyckas,
inleder den amerikanska armén ett kärnvapenangrepp för att eliminera dem.
En rasande Superman hämnas.
Men McCay stoppar honom med en tillrättavisning.
Vanliga människor behöver inflytande över sina egna liv,
och kommer att misstro superkrafter
om de inte matchas med återhållsamhet och visdom.
McCays ord berör Superman, och han avger ett löfte.
"Problemen vi står inför finns fortfarande.
Vi kommer inte att lösa dem åt er.
Vi ska lösa dem med er."
Det är det som gör Superman till Superman.
Supermans största superkraft
är inte att han kan flyga eller att han kan lyfta en bil.
Det är att med förmågan att kunna göra vad som helst,
ta vad som helst, få vad han vill ha,
så är han omåttligt osjälvisk.
Han kommer aldrig att sätta sig själv och sina behov och önskemål
före någon annans.
Det är en fantastisk superkraft.
Trots alla mänskliga brister
har vi faktiskt skapat karaktärer som inte har brister.
Det gör liksom människor bättre än Gud.
Gud kunde bara skapa en fallen mänsklighet.
Vi gjorde varelser som är bättre än vi.
Det är lite coolt.
Det visar en fantasirik flinkhet
som vi borde lita på lite mer,
och vi borde försöka vara så mer.
Vi har kapaciteten. Vi byggde Superman. Vi gjorde Superman.
Superman kan lösa alla problem, hur vi än tillämpar det.
När seriebranschen kämpade för att resa sig ur askan igen,
skulle frälsningen komma från en kör av ohörda röster.
När karaktärerna har funnits i ett 80-tal år,
kan man göra på två sätt.
Man kan vara mycket traditionell i sitt förhållningssätt,
eller så kan man gå en annan väg,
vilket är att försöka revolutionera universum.
För att förändra saker
och föra in olika röster bakom kulisserna för att skapa berättelser,
måste man hela tiden pumpa nytt liv i dessa karaktärer.
För som jag säger hela tiden, det är inte karaktärerna,
det är skaparna.
Så vi kan återspegla dessa tidiga berättelser
och andas ett annat slags liv i dem.
Och på grund av det känner jag hopp.
Det ger mig hopp om att historien kan förändras.
Serietidningar är människors drömmar och strävanden.
Det är därför vi älskar serietidningar.
Vi tror att om förutsättningarna dyker upp
så kommer vi att vara en hjälte i det ögonblicket.
TILLÄGNAD
Undertexter: Marie Åkerlund