‎UN FILM NETFLIX
‎Vacanța de vară…
‎Am cumpărat multe cutii cu ‎butamen.
‎De mâine încolo, ce fac?
‎Poate că o să fiu blestemat!
‎Poftim? De ce?
‎Am văzut fantoma unui copil aici.
‎Acum, când o demolăm?
‎- Uite-o! ‎- Poftim?
‎Oare ce să mănânc?
‎Stai, a fost o minciună?
‎Cică a văzut-o șefu'.
‎E primul loc pe care-l păzesc…
‎Norocosule!
‎Yasuji…
‎Blocurile au fost construite ‎în Kamonomiya acum 60 de ani.
‎Li se mai zice „apartamentele bântuite”, ‎dar tot casa mea sunt.
‎Erau casa noastră prețioasă, ‎a mea și a lui Natsume.
‎NATSUME: SĂ MERGEM LA YASUJI MÂINE!
‎KOSUKE: SCUZE
‎MERGEM LA CASA BUNICULUI DATA VIITOARE!
‎VINO LA FOTBAL. RĂSPUNDE-MI.
‎CITIT
‎NATSUME? INTRU ÎN DEPRESIE.
‎APEL VOCAL
‎Kosuke! La masă!
‎Ce faci acolo?
‎CĂMINUL PLUTITOR
‎Faceți temele cât mai repede. ‎Bucurați-vă de vacanță…
‎- Ultimul plătește! ‎- S-a făcut! N-o să pierd.
‎Ne vedem la festivalul de vară, da?
‎Ridicați-vă! Atenție!
‎La revedere!
‎- Natsume, te descurci? ‎- N-am nimic, mi-e bine! Pa!
‎Pa!
‎Kumagaya!
‎Reina, iartă-mă!
‎Reina, ai pățit ceva?
‎Te simți bine?
‎- Lasă-mă! A durut. ‎- Îmi pare rău.
‎- Natsume, uite! ‎- Ce?
‎- N-ai făcut-o la ora de arte? ‎- Gunoiul ăsta?
‎Reina!
‎Nu-i nimic. N-am nimic, mi-e bine.
‎Am treabă cu Kumagaya, nu cu tine.
‎Kumagaya!
‎Plec în Florida peste două zile ‎și avem un loc în plus.
‎Ce?
‎Nu te superi că-l iau pe Kumagaya?
‎Nu trebuie să mă întrebi. ‎Poți să-l iei pe puștiul ăla.
‎E un parc Land în Florida! ‎Vrei să mergem împreună…
‎Natsume, aici erai!
‎Mâine mergem la apartamentele bântuite!
‎Ce? De ce?
‎Proiectul de cercetare pentru vacanță! ‎Detaliile sunt secrete!
‎Vii și tu, Kosuke, da?
‎Stai puțin! Eu vorbeam cu Kumagaya!
‎Poftim? La echipa de fotbal, ‎suntem toți într-unul și unul în toți.
‎Toți pentru unul și unul pentru toți?
‎Taci, prăpăditule!
‎Prăpădită ești tu!
‎Ce? Ești ultima persoană ‎pe care vreau s-o ascult.
‎Apartamentele acelea…
‎sunt distruse.
‎- E prea periculos. ‎- Poftim? Totuși…
‎- Are dreptate, Taishi. ‎- Tot putem merge!
‎Vezi? Dă-mi-l pe Kumagaya…
‎Frate, ce tare vorbiți! Nu merg nicăieri!
‎Stai, Kosuke!
‎- Pa! ‎- Kumagaya!
‎- Nu alergați pe holuri! ‎- Da, domnule.
‎Doamne, băieții ăștia!
‎Ce e de râs?
‎Dacă Natsume s-ar întoarce în echipă…
‎Săptămâna viitoare jucăm cu școala Naka!
‎- Sunteți cei mai buni jucători și frați! ‎- Nu suntem frați.
‎Apartamentele bântuite! ‎E o fantomă acolo! Vorbește lumea!
‎Taishi!
‎Acolo au stat Kosuke și Natsume!
‎Bună!
‎Nu vreți să jucăm Smash Bros ‎în casa mea cea nouă?
‎Ba da.
‎Atunci, cine ajunge ultimul ‎primește controlerul de rahat!
‎Nu! Vreau controlerul bun, ‎nu pe ăla de rahat!
‎Așteptați-mă!
‎Am venit!
‎Bun-venit acasă!
‎Nu se mai termină curățenia!
‎Doamne!
‎Îmi pare rău.
‎Am vrut să-ți fac ceva drăguț,
‎dar nu mai am energie ‎după cât am muncit.
‎De ce nu începi să alergi?
‎Poate.
‎- Apropo… ‎- Da?
‎A fost demolat deja apartamentul ăla?
‎Ce? Cine știe? Nu știu.
‎Serios? E puțin trist.
‎Ai petrecut mult timp acolo.
‎Cu Yasuko și cu Yasuji.
‎Am vrut să le mulțumesc cum se cuvine.
‎Poftim! Haide!
‎Curăță tu restul.
‎În ritmul ăsta, comandăm mâncare diseară.
‎Poate-mi iau iar ‎orez ‎sukiyaki‎ de la Gusto.
‎Hai, comandă orezul preferat al bunicului.
‎- Haide, ridică-te! ‎- Ce nesuferită!
‎Auzi, ce mai face Nacchan?
‎Nu știu.
‎Erați de nedespărțit înainte!
‎Satoko e de vină. Așa face mereu. ‎Cum se întoarce, o ia fără să discute!
‎E așa de trist fără Nacchan. Parcă e frig.
‎- Mulțumesc pentru masă. ‎- Ai terminat?
‎Iar ai lăsat în farfurie ‎ciupercile ‎shiitake!
‎APELARE VOCALĂ - APELARE VIDEO
‎NATSUME
‎Mâine mergem la apartamentele bântuite!
‎Serios? Nu-mi spune că proiectul e despre…
‎Despre ce crezi că e? ‎O să afli când ajungem acolo!
‎KOSUKE: EU NU VIN
‎De ce durează atât?
‎Kosuke!
‎Salutare!
‎Ce facem?
‎- Operațiunea Capcana de Fantome! ‎- Ce?
‎- Zice că o prindem și o studiem. ‎- Proiectul de cercetare!
‎- Kosuke, fă-i pe plac. ‎- Ce naiba?
‎- Haideți, băieți! ‎- Da!
‎Asta? Smartphone-ul ce avea?
‎- Cum e partea ta? ‎- Cine-i acolo?
‎Oprește-te. Nu-mi face asta. Nu, te rog!
‎E numai vina lui! Ia mai lasă-mă!
‎Pe aici!
‎Taishi, idiotule! Ce faci?
‎Și intrarea asta e blocată.
‎Poftim?
‎Am ajuns la vechea casă a lui Kosuke.
‎Aici! Veniți aici!
‎Pariez că asta e!
‎Haideți să plecăm, e imposibil…
‎E deschisă. Excelent! ‎Trebuie să fie o fantomă aici.
‎Vânătorii de fantome!
‎Vrei s-o exorcizezi?
‎Nu se deschide!
‎- Sigur că e încuiată… ‎- S-a deschis!
‎Poftim? Pe bune?
‎Taishi, descalță-te!
‎- Kosuke… ‎- Excelent!
‎Taishi a intrat încălțat!
‎YASUJI, TOYOKO KUMAGAYA
‎Unde ești?
‎Nu mai stau aici, deci e în regulă.
‎Aici ești? Nu!
‎Iartă-ne că dăm buzna!
‎Unde e? Arată-te!
‎Tu stăteai deasupra, nu-i așa, Kosuke?
‎- Da. ‎- Atunci, aici stătea bunicul tău.
‎Gata, oprește-te!
‎- Să mergem! ‎- Știu că ești aici!
‎Ce e, Taishi?
‎O fantomă…
‎Ce?
‎E Natsume.
‎- Hai acasă. ‎- Ce?
‎Natsume!
‎- Taci, idiotule! ‎- Dar meciul…
‎Ce e?
‎Noppo?
‎Ce faceți aici?
‎Asta voiam să te întreb eu pe tine.
‎Eu trăgeam un pui de somn.
‎Am văzut.
‎În plus…
‎Cine e Noppo?
‎Taishi, Yuzuru, ‎îmi pare rău că nu vin la fotbal.
‎Nu vrei să fim toți în unul, Natsume?
‎Toți pentru unul.
‎Nu, pentru că Noppo e mereu sus.
‎Pe aici!
‎Vedeți?
‎Poți să urci pe terasă? ‎Cum ai deschis trapa?
‎Era deschisă.
‎E destinul!
‎Noppo, ești aici?
‎Excelent!
‎E cam sus.
‎Taishi, ai grijă să nu cazi!
‎Uite un cort! Natsume, faci o tabără?
‎- Cam așa ceva. ‎- Pe bune?
‎Noppo e mereu aici, ‎așa că i-am pus un cort.
‎Excelent!
‎Deci, cine e acest Noppo?
‎Cică a locuit în blocul ăsta înainte.
‎- Pot să intru în cort? ‎- Desigur.
‎- E la școala primară? ‎- Da, e cam așa de înalt.
‎De-asta îi spui Noppo?
‎Exact!
‎Nu-mi zice numele lui adevărat ‎și pare că nu vrea să meargă acasă.
‎Poate că el e fantoma!
‎Ce tot spui? Nu e fantomă.
‎Și… unde e tipul ăsta?
‎Ce?
‎Spui chestiile astea, ‎fiindcă vrei să rămâi aici.
‎Sunt sigur că tu ai deschis lacătul.
‎Nu l-am putut ignora.
‎- Nu minți! ‎- Nu mint!
‎După ce ai fost la parcul Land în SUA, ‎nu mai vrei altceva.
‎Și cel japonez e tare.
‎Plec mâine cu primul zbor, ‎așa că spuneți-mi dacă vreți suveniruri!
‎Uite acolo!
‎Nu sunt din clasa noastră?
‎- Sunt apartamentele bântuite. ‎- Se joacă acolo?
‎Băieții sunt neanderthalieni. ‎Toți sunt niște idioți.
‎Haideți, să mergem.
‎- E Kumagaya! ‎- Poftim? Unde?
‎Ce? Nu-l văd!
‎- Unde e? ‎- Reina!
‎Ce-i în mână nu-i minciună. ‎Bate fierul cât e cald!
‎Ce?
‎Așa mi-a zis sora mea.
‎Nu e asta!
‎Sunt nervoasă, fiindcă m-a ignorat ieri!
‎Mă duc să-i zic câteva.
‎Ce? Te duci acolo?
‎- Stai, Reina! ‎- Îl găsesc imediat!
‎Îți place mult apartamentul?
‎Nu e așa!
‎- Haideți să ne calmăm! Da? ‎- Nici la club nu mai vii.
‎N-ai terminat cu aranjatul? ‎Nu mai minți! Au trecut deja două luni!
‎Nu e minciună! Mama…
‎Prăpădita!
‎Taci! Am treabă cu Kumagaya, nu cu tine.
‎Natsume?
‎E cearta lor obișnuită. ‎Kosuke îi spune să nu vină singură aici.
‎Iar face probleme!
‎Tu ești mincinosul!
‎Dar și noi suntem aici.
‎Spune! Știu că o să minți iar.
‎Natsume! Ajunge!
‎Nu e treaba ta.
‎Îl superi pe Kumagaya! ‎N-ar trebui să fii aici!
‎Ai mai pus și asta aici!
‎Nu-l atinge!
‎Ce faci?
‎Te joci cu vechitura asta?
‎Nu! Dă-mi-l înapoi!
‎- Dă-mi drumul! ‎- Am zis să mi-l dai înapoi!
‎Reina!
‎Te-ai lovit?
‎O să le spun profesorului și tatălui meu!
‎Ăsta… e al bunicului, nu?
‎Este… L-am căutat.
‎Ce faci, furi lucrurile oamenilor?
‎Nu.
‎Îl iau înapoi.
‎Stai!
‎Bunicul a murit, ‎dar tu tot te bagi în treburile altora.
‎Mi-e silă de tine!
‎Înțeleg. Așa te porți cu mine?
‎Ce zici?
‎Ne-am jucat împreună atâta ‎și am locuit împreună.
‎Nu pot să cred că ai zis asta!
‎N-ai ce să cauți în casa mea!
‎Ești un prost!
‎- Fir-ar să fie! Oprește-te! ‎- Natsume?
‎Am zis să te oprești!
‎Stai!
‎- Natsume! ‎- Natsume, e periculos!
‎- Dă-te jos! ‎- Înapoi! Lăsați-mă în pace!
‎Coboară!
‎Nu! Nu veni aici!
‎Dă-mi mâna cealaltă!
‎Natsume!
‎- Natsume! ‎- Iese la suprafață!
‎Natsume!
‎Natsume, ai pățit ceva?
‎Natsume!
‎- Ești teafără? ‎- Da.
‎Slavă Domnului!
‎Nu se poate…
‎Nu e nimic acolo!
‎- Cum așa? Plutim? ‎- E sărată!
‎Orașul a dispărut într-o clipă!
‎Glumești! Poate că am fost luați ‎de apa de la ploaia aia.
‎Suntem singurii supraviețuitori.
‎- Nu se poate… ‎- Kumagaya!
‎Vine o navă!
‎- Ce? ‎- Pe bune?
‎Ce nebunie! E un fel de exercițiu?
‎- Au venit să ne salveze! ‎- Mai repede!
‎- Nu împinge! ‎- Mai repede!
‎Ce prost ești!
‎Ești prea greu!
‎E foarte aproape!
‎- Ajutor! ‎- Ce e aia? Opriți!
‎- Opriți! ‎- Așteptați!
‎Nu ne ignorați!
‎Pleacă!
‎Suntem aici!
‎Așteptați-ne!
‎Taishi!
‎A plecat…
‎Nu se poate!
‎De ce?
‎Nici asta nu găsește nimic!
‎Arată ca oceanul, oriunde te uiți.
‎Mai suntem în Japonia?
‎O casă în derivă!
‎- Poftim? ‎- Cum e posibil?
‎Nu faci nimic? Nu crezi că e vina ta?
‎Poftim?
‎Totul s-a întâmplat ‎din cauză că ai venit aici!
‎Nu știu ce se întâmplă.
‎- Nu mă minți! ‎- Reina…
‎- Eram… ‎- Ce erai?
‎Fiindcă Noppo era aici…
‎Cine e ăla? Nu mai e nimeni aici!
‎Ce mincinoasă!
‎- Nu mint! ‎- Atunci arată-ni-l!
‎Termină! Avem alte lucruri de făcut, ‎în loc să ne certăm.
‎Păi… ce facem?
‎Natsume, ai fost aici multă vreme. ‎Nu știi ceva?
‎Păi…
‎Nu prea.
‎Nu știu.
‎Ce suspect!
‎Ba da!
‎S-ar putea să fie mâncare ‎în camera de jos! Mă duc să văd.
‎Foarte suspect.
‎Chiar e vina mea?
‎Chipsuri ‎sayaendo! ‎Și proiectul ei, reparat.
‎Oare ce făcea aici?
‎- Cică stătea în cort. ‎- O neanderthaliană.
‎- Putem mânca astea? ‎- Kumagaya?
‎Să o întrebăm pe Natsume.
‎- Nu are nicio logică. ‎- Vrei o gură din asta?
‎Ce-i cu ea?
‎Îmi fac griji pentru ea.
‎Poate măcar să fie sinceră cu mine. ‎Nu să fugă.
‎Știu!
‎Sigur e o farsă! ‎N-ar trebui să o luăm în serios!
‎- Ce? ‎- O farsă?
‎Nu se poate.
‎Nava pe care am văzut-o ‎probabil că ne monitoriza!
‎Înțeleg!
‎Dacă asta vor, ‎să ne bucurăm cât putem de mult!
‎- Adevărat. ‎- Nu crezi, Kumagaya?
‎Nu e posibil să fie asta! ‎Probabil că s-a întâmplat un dezastru!
‎Jur că o să ne întoarcem acasă!
‎Dar, Kumagaya, cum?
‎Lăsați pe mine!
‎Kumagaya…
‎Ai zis că te ocupi.
‎Semnul „SOS”, radio, artificii,
‎căutări amănunțite cu binoclul,
‎toate au eșuat.
‎În cel mai rău caz, ‎va trebui să facem o plută…
‎Nu vreau asta! Nici gând!
‎Dacă o facem și nu găsim o insulă, ‎ar fi chiar rău.
‎Adevărat.
‎Nu mai suport! ‎Sunt transpirată și nu am duș!
‎Vreau la toaletă.
‎- Fă în ocean. ‎- În niciun caz!
‎Doamne! Ea ce face? E numai vina ei.
‎Reina, calmează-te!
‎Ce întuneric e aici!
‎Kumagaya, unde te duci?
‎În camera 101, fiindcă era curată.
‎Și Natsume?
‎Se descurcă ea.
‎- Reina… ‎- E cineva acolo.
‎Ea e!
‎Ce faci acolo? Frate!
‎Așteptați.
‎- Reina, mai repede! ‎- Știu!
‎Stai!
‎Chiar există o fantomă! ‎Asta nu e o farsă!
‎Probabil că el ne-a adus aici!
‎Deschideți.
‎O să ne omoare!
‎Nu! Nu vreau să mor!
‎Nici eu!
‎O lumină!
‎Ce e asta? ‎E un ritual malefic! E o capcană!
‎Uite-l!
‎Natsume? Ce faci?
‎Sunteți deja aici? Unde e Noppo?
‎Așteptați-mă. Kumagaya, ajută-mă.
‎Așteaptă.
‎Băiatul acesta e Noppo. ‎Demult, a locuit în acest bloc.
‎- Deci există cu adevărat. ‎- E mai mare decât Yuzuru.
‎- Ești la liceu? ‎- La ce școală ai fost? Ce liceu? Club?
‎Lăsați asta! Unde e mâncarea?
‎Și ce e asta?
‎La construcții, se folosește ulei. ‎Ne trebuie noaptea, nu?
‎Am crezut că e un ritual malefic.
‎Arată frumos și e foarte relaxant.
‎- Avem și mâncare. ‎- Petrecere ‎butamen!
‎Și multe snacksuri!
‎- Și băuturi. ‎- Ce petrecere!
‎- Cola! ‎- Tu ai adus toate astea?
‎Dar nu vor fi de ajuns,
‎așa că Noppo a făcut o sobă ‎și am fiert apă de ploaie.
‎- Ce murdară e! ‎- E bună și pentru spălat.
‎Ce? Un duș? Pot să fac un duș?
‎Te speli cu apă de mare ‎și te clătești cu apă dulce.
‎Noppo și Natsume, sunteți incredibili!
‎Dormim aici în seara asta!
‎- Cola! ‎- Poftim?
‎- Ascultați-mă! ‎- Ce e?
‎O să fiu sinceră. Am mai fost aici.
‎Ai venit… cu o navă?
‎Nu, cu blocul ăsta.
‎Eram aici și m-am trezit pe mare ‎de câteva ori.
‎De ce nu ne-ai spus?
‎Îmi pare rău. N-am putut.
‎Dar stați liniștiți! De obicei, ‎adorm și mă trezesc înapoi acasă!
‎Probabil că e un vis!
‎- Ce? ‎- Pe bune? Dar e foarte real.
‎- Nu fi prost! ‎- Stați liniștiți!
‎După o noapte aici, ‎acasă timpul nu trecuse când m-am întors.
‎Pe bune? Ar trebui să fie în regulă?
‎E incredibil, ‎dar dacă spui tu, Natsume, te cred!
‎În niciun caz!
‎Și eu, Natsume!
‎Poftim?
‎- E o tabără de o noapte! ‎- Când spui „tabără”, mă entuziasmez!
‎De asta băieții sunt…
‎Kosuke?
‎Nu se poate să fie un vis.
‎Ești confuză ‎fiindcă ai stat mult închisă aici?
‎Kosuke, nu fi încăpățânat.
‎- De ce nu vă împăcați? ‎- Nu e vorba de asta!
‎Ar trebui să facem ceva, ‎în loc să spunem prostii, că e un vis!
‎Ce anume?
‎Stau de veghe sus.
‎Ajutorul va veni. ‎E prioritar să scăpăm de aici!
‎- Frate! ‎- A plecat. Voiam să joc cărți.
‎Unde e toaleta?
‎Nu se poate!
‎E adevărat?
‎Am visat că mâncam McDonald's.
‎BUTAMEN
‎E prima dată când simt foame în vis.
‎Reina?
‎Cum să fie un vis? ‎Nu ne putem întoarce, oricât așteptăm.
‎Telefoanele nu au semnal. ‎Mi-e foame și n-avem mâncare.
‎Așteptăm să murim.
‎Îmi pare rău.
‎Sunt sigură… că o să ajungem acasă curând.
‎Urăsc zâmbetul tău fals.
‎Reina!
‎Natsume, stai!
‎Kosuke.
‎Poftim. Deși nu e mare lucru.
‎Tu erai!
‎Nu mi-e foame. N-am nevoie…
‎Asta e…
‎Da… M-am gândit la niște idei.
‎Aș vrea să-ți aud ideile, Kosuke.
‎Îți pot spune câteva chestii.
‎În patru zile, am văzut ‎alte clădiri plutind, ca a noastră.
‎Nu știm când o să ne întoarcem, ‎așa că avem nevoie de mâncare.
‎Pești nu putem prinde. ‎Trebuie să luăm mâncare de undeva.
‎Data viitoare când se apropie o clădire, ‎o să sar cu asta!
‎Cu funia asta?
‎Am legat cablurile de pe acoperiș. ‎În capăt, era o antenă.
‎O să mă agăț de ea ca de o tiroliană.
‎Kosuke, e extraordinar.
‎Nu chiar. E înfricoșător.
‎Ce e?
‎Kosuke, vino jos. Te așteaptă toți.
‎Acum? De ce aș veni?
‎Natsume face ce poate, dar e singură.
‎Natsume?
‎Natsume e îngrijorată.
‎N-o să spună, ‎dar și ea te așteaptă, Kosuke. Natsume…
‎Natsume în sus, Natsume în jos… ‎Cum de știi atâtea despre ea?
‎Nici măcar eu nu o înțeleg.
‎Știu că Natsume ‎are nevoie de tine, Kosuke.
‎Cine ești tu să spui asta?
‎Ce?
‎Asta nu e…
‎Fir-ar să fie!
‎Da!
‎Ce?
‎Kosuke…
‎Am pornit!
‎E chiar piscina Narahara.
‎Ce-a fost asta?
‎Ce faci?
‎De ce…
‎Ticăloaso! Ai făcut gălăgie intenționat!
‎Ce? Cum adică?
‎Ce zici?
‎Ai venit la Narahara ‎să cauți mâncare, nu?
‎Da. Ia stai! De ce ai venit după mine?
‎Aș sta cu grijă dacă ai fi singur.
‎Te ajut, vino! ‎Nu te mai uita în vestiar și grăbește-te!
‎E vestiarul băieților! Așteaptă-mă!
‎Îmi amintesc pozele. ‎Poate mai sunt camere neatinse.
‎Pe aici!
‎- E ceva pe partea ta? ‎- Nu găsesc!
‎Nu există nicăieri rații de urgență?
‎Cum e posibil așa ceva?
‎Narahara a fost demolată ‎când eram într-a treia.
‎Lasă asta și grăbește-te!
‎Asta fac! Dar e normal să fii curios!
‎- Frate, acum ți-ai găsit? ‎- Nu mă pot abține!
‎Și ție ți-e foame!
‎Asta e! Mi-am adus aminte.
‎- Nu erau automate sus? ‎- Ba da!
‎Să ne grăbim!
‎- Le-am găsit! ‎- Serios?
‎Stai! E periculos.
‎E în regulă! Vezi?
‎- Kosuke, vino și tu! ‎- Ai grijă!
‎Natsume!
‎Ai pățit ceva?
‎N-am nimic…
‎Cum adică n-ai nimic? Așteaptă!
‎Am zis eu că e un vis, ‎dar mă doare foarte tare.
‎Trebuie să fie adevărat! ‎Asta îți spuneam, tâmpito!
‎Tâmpită…
‎Gata, am terminat.
‎Am pierdut timpul. Trebuie să ne grăbim.
‎- Kosuke! ‎- Așteaptă acolo.
‎Fir-ar să fie!
‎Frate, trebuia să vin singur.
‎Chiar și la meciuri, ‎pleci pe cont propriu și te rănești!
‎Și dacă înscrii mai mult ca mine, ‎dacă ești rănită, ești inutilă, proasto!
‎Tu!
‎Nu te mișca!
‎Eram cei mai buni atacanți în tandem!
‎Ești un fricos care nu știe să șuteze!
‎Taci! Mă descurc și singur.
‎Am venit aici să te ajut ‎și asta e tot ce poți spune?
‎- Răniții să tacă! ‎- Nu am nimic!
‎Lasă-mă pe mine!
‎De asta, când ești singur…
‎Pot s-o fac!
‎Vezi? Trebuie să cooperăm, băiete!
‎Nu mai face pe sora mai mare! Pot s-o fac!
‎Ce să faci? Ești un ticălos ‎care nu înțelege ce simt alții!
‎Cine e ticăloasa ‎care se ascundea în apartament?
‎Știi că și eu îmi făceam griji ‎pentru tine!
‎- Vezi-ți de treaba ta! ‎- Eu trebuia să zic asta!
‎- Las-o baltă… ‎- Și hai să facem treaba!
‎N-are rost. Fir-ar să fie!
‎- Kosuke! ‎- Natsume!
‎Natsume!
‎- Sunt ceilalți! ‎- Grăbiți-vă!
‎Veniți înapoi!
‎Vă îndepărtați!
‎E timpul! N-o să ne mai putem întoarce.
‎- Nu! ‎- Natsume!
‎Dac-o ținem așa, toată lumea…
‎Nu-ți face griji, ‎facem cumva rost de mâncare.
‎Da?
‎Hai să ne întoarcem împreună.
‎Kosuke, nu e nevoie să-mi spui asta.
‎- Știu deja! ‎- Termină!
‎Frate, când încerc să…
‎- E cineva acolo? ‎- Ce…
‎RUCSAC DE URGENȚĂ PENTRU MÂNCARE
‎Natsume!
‎Kosuke!
‎Folosiți-o ca să vă întoarceți!
‎Kumagaya, te simți bine?
‎CLUBUL NARAHARA
‎- Super! ‎- Ce e asta?
‎- E o pradă uriașă! ‎- Arată delicios.
‎Deschide-le!
‎- Cum ați găsit-o? ‎- Păi…
‎Petrecere cu orez!
‎Sunt aproape expirate.
‎Asta a expirat, ‎dar sunt sigură că încă e bună!
‎- Prăpăditule, tu ești cobaiul. ‎- Poftim?
‎- Nu era Narahara? ‎- Ba da.
‎Nu mai era când am început a patra, nu?
‎A fost luată și ea de ape?
‎Natsume, ai ceva la picior? Sângerezi.
‎M-am împiedicat puțin, ‎dar n-am nimic, mi-e bine!
‎Mă bucur. Ești foarte tare, Natsume!
‎Ai mult curaj! Nu-i așa, Reina?
‎Ce? Nu mă întreba pe mine! ‎Kumagaya a făcut totul, pot să pariez!
‎- Nu, eu… ‎- Da, e meritul lui Kosuke.
‎Așadar, v-ați împăcat!
‎Nu e chiar așa…
‎Kosuke.
‎Kumagaya!
‎Kumagaya, vino aici. Las-o pe ea.
‎Reina!
‎Natsume, și tu te simți bine, nu?
‎Kosuke, vino în camera asta.
‎Desigur.
‎Da! Kosuke, am făcut o mare descoperire!
‎Am descoperit mai devreme! Se vede?
‎Ai dreptate, se văd turnurile de apă! ‎E orașul nostru!
‎- Nu-i așa? ‎- Pe bune?
‎Ne întoarcem acasă.
‎Dacă menținem direcția asta, sigur.
‎Bine!
‎Cădem!
‎Ce e asta? Nu pot respira!
‎Nu vi se pare că Kumagaya pute?
‎Poftim?
‎- Orașul n-a dispărut. ‎- Sper că ai mei nu-s supărați.
‎Kosuke!
‎Ce e?
‎- Kosuke, poftim. ‎- Tu…
‎Yasuji l-a cumpărat pentru tine.
‎Poftim?
‎Voiam să-ți facem o surpriză de ziua ta.
‎Ziua mea… Adică ziua aceea?
‎Mereu ți-ai dorit așa ceva, nu?
‎Deci ați conspirat împreună.
‎Trebuia să devină ‎o amintire prețioasă de-ale tale,
‎dar m-am băgat eu între voi.
‎Și nici nu suntem rude.
‎Îmi pare rău.
‎Nu-ți cere scuze.
‎Ce?
‎Sunt mai mult…
‎Kosuke?
‎Nu! Nu știu. Nu am nimic!
‎Stai!
‎Trebuie să îl accepți! Așteaptă, Kosuke!
‎ZILE PE MARE
‎NATSUME 11 ‎KOSUKE 11
‎Ce? Ați fost mereu împreună, ‎dar nu vrei să dormi cu Natsume?
‎Eram în școala primară!
‎Kumagaya, unde dormi?
‎- Mă gândesc. ‎- Atunci, poți dormi aici…
‎Mă duc să fac pipi.
‎Închide ușa.
‎Ce s-a întâmplat?
‎- Trebuie să fac pipi! ‎- Înțeleg.
‎Nu credeam că va veni ziua ‎în care să mâncăm iarbă.
‎Cât vom continua ‎cu porțiile astea minuscule?
‎Reina, e mai bine să fim precauți, ‎decât să ne pară rău.
‎- Ce? ‎- Vrei să zici: „Nu te juca cu focul."
‎Ce naiba e aia? Nu înseamnă același lucru?
‎Noppo, ce naiba ești tu?
‎Cum adică, Kosuke?
‎Ți-am văzut mâna ieri.
‎- Îți crește ceva pe ea. ‎- Crește?
‎Ai zis că ai locuit aici demult, ‎dar și eu am locuit în blocul ăsta.
‎Te-aș fi știut dacă erai aici. Mai ales ‎cu înălțimea ta și cu pantalonii ăia.
‎Kosuke, nu comenta ‎felul în care se îmbracă alții.
‎Locuiesc dintotdeauna aici.
‎Dintotdeauna?
‎De când a fost construit blocul.
‎Au venit mulți oameni aici ‎și au avut copii.
‎Locul ăsta era mereu plin de copii.
‎Dar treptat, toți au plecat.
‎Eu am rămas aici.
‎Nu înțeleg ce spui! Câți ani ai…
‎Un monstru om-plantă?
‎Da, o fantomă! ‎Noppo a fost fantoma din acest bloc!
‎E o glumă.
‎Nu mă omorî!
‎Ticălosule!
‎Tu! Nu știu dacă ești fantomă,
‎dar știi ce se întâmplă, nu-i așa?
‎Ce căutăm aici, pe mare?
‎Știu doar despre mine.
‎Îmi pare rău.
‎Ești sigur? Poate că a fost vina ta.
‎Kosuke, Noppo chiar nu știe.
‎Nu e vina lui Noppo.
‎În plus, am stat cu toții împreună. ‎E de-ai noștri.
‎De-ai noștri? ‎Vorbești serios când spui asta?
‎Ce?
‎Aia nu e ceva normal. E un monstru!
‎Nu spune așa…
‎„Am stat împreună”? ‎Ți se pare că ne jucăm de-a gospodăria?
‎Sper că n-ai uitat ‎că din vina ta suntem aici,
‎fiindcă te-ai încuiat ‎în dărăpănătura asta!
‎Tu ești de vină.
‎Chiar dacă putem ajunge acasă, ‎nu te-am iertat!
‎Auzi, „am stat împreună”!
‎- E o mizerie, la fel ca… ‎- Reina!
‎Nu spune așa ceva!
‎Te doare?
‎De fapt, cred că nu mi-e frică.
‎Noppo e mare, ‎dar cred că e băiat bun.
‎Doamne…
‎- Ce naiba? Și eu cum sunt? ‎- Și Yuzuru e băiat bun!
‎Mă tem de lucruri înfricoșătoare, ‎dar tu, Noppo, ai ochi blânzi.
‎Noppo nu e un tip rău.
‎Da. Nu suntem diferiți. Nu-i așa?
‎- Da. ‎- Da.
‎Kosuke!
‎Chiar nu știi nimic?
‎Îmi pare rău.
‎Gata cu secretele, de acord?
‎Haideți să mâncăm!
‎- Orezul meu! ‎- E bun! Regula „trei secunde”!
‎- Ți-l fierb? ‎- Neanderthalianule!
‎La ce te uiți? Dă-mi să văd.
‎Dă-mi!
‎- Nu alergați în spital! ‎- Scuze!
‎Azi e ziua ta, nu? ‎Poate că o să primești ceva de la Yasuji.
‎Ce înseamnă asta? ‎Cred că pui ceva la cale cu bunicul.
‎E secret.
‎Erai foarte speriată ‎și acum nu mai ai nimic.
‎Știu că Yasuji se face bine! ‎Kosuke, și tu erai speriat!
‎Taci! Pariez că încă ești îngrozită…
‎Taci.
‎YASUJI KUMAGAYA
‎Încă ești speriată.
‎Oricum, nu e bunicul tău. ‎Nu fi așa îngrijorată.
‎Așa e. E bunicul tău.
‎Al meu…
‎Natsume?
‎Kosuke!
‎Bunicule!
‎- Cere-i scuze. ‎- Ce?
‎Mai repede! Cere-i scuze!
‎Kosuke…
‎Natsume…
‎Ai o amintire prețioasă ‎cu animalul ăla de pluș?
‎Da.
‎Când eram mică, mi l-a cumpărat Yasuji.
‎Mi-l doream mult atunci, dar nu spuneam.
‎Nu știu cum a aflat, ‎și mi l-a cumpărat de ziua mea.
‎Yasuji încerca mereu să mă surprindă.
‎De-asta e comoara mea.
‎Natsume, tu chiar îl iubești pe Yasuji.
‎Da.
‎Mi-a fost ca un tată.
‎E cam ciudat, fiind bunicul altcuiva, nu?
‎Acum trebuia să fiu la Parcul Land, ‎în Florida, cu tata și mama.
‎Reina, îți plac mult ‎parcurile de distracții, nu?
‎Vrei să spui că sunt copilăroasă?
‎De ce nu? ‎Toate amintirile mele sunt de acolo.
‎- Probabil că e la fel. ‎- Ce?
‎Pentru Natsume,
‎acesta e locul prețios ‎în care sunt toate amintirile ei.
‎Cred că glumești. Nu e și pentru noi.
‎Vreau să-ți cer scuze, Reina.
‎- Poftim? ‎- Doar vorba e de mine.
‎Mă ascund după tine ‎și te las să spargi apa ca o barjă.
‎Barjă?
‎Îmi pare rău pentru ce am spus. ‎O să mă străduiesc mai mult.
‎Juri.
‎Să ne promitem că ajungem acasă împreună. ‎Și… te iau cu mine în Florida.
‎Bine!
‎Când ajungem acasă?
‎Chiar ne apropiem de locul ăla?
‎Nu mi-e foame!
‎O sută de sandviciuri Big Mac ‎și zece ‎nuggets!
‎Zece Happy Meal…
‎Ni se face și mai foame.
‎Taci, prăpăditule! M-ai trezit!
‎Kosuke, n-am ajuns?
‎Nu! E ceață, nu văd nimic.
‎Poftim?
‎Ce e aia?
‎- Băieți! ‎- Am ajuns!
‎- Ce? ‎- Atât de repede?
‎- Poftim? Unde e? ‎- Aia!
‎- Ce? Nu e orașul. ‎- Poftim? Frate…
‎- Ce e? ‎- E un McDonald's?
‎Nu se poate. Pare vechi.
‎E un magazin universal.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Kosuke, nu vine spre noi? ‎La fel ca Narahara.
‎Ba da.
‎- O să încerc. ‎- Ce?
‎Nu mai avem mâncare. ‎De data asta, o fac cum trebuie.
‎Și eu.
‎Vreau să vin și eu.
‎Și eu.
‎Are un parc de distracții deasupra.
‎Aici, Taishi, de pe acoperiș! Grăbiți-vă!
‎Bine. Dacă se întâmplă ceva, anunță-ne.
‎Uite-l. Nu putem sta mult timp.
‎- Natsume! ‎- Da?
‎Ce e? S-a întâmplat ceva?
‎Nu, nimic. Să mergem!
‎Bine!
‎- Credeam că găsim ceva aici, dar… ‎- Totul e foarte vechi.
‎- E ceva acolo? ‎- Nu.
‎- Asta. ‎- Ce e?
‎2016 ‎FESTIVAL
‎Acum șase ani?
‎Nu se poate…
‎Stai puțin!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Așteaptă…
‎- Ce e? Iar? ‎- E cineva acolo?
‎Trebuie să ne grăbim!
‎Așteaptă!
‎- Asta e… ‎- Ce? Ce e asta?
‎Natsume!
‎Unde te-ai dus?
‎Aici erai!
‎A fost cineva aici?
‎Dacă nu, hai să mergem!
‎Ce se întâmplă? Te porți ciudat.
‎Detestam locul ăsta.
‎Poftim?
‎PARADISUL JUCĂRIILOR
‎Când eram mică, ‎am venit să-mi ia un cadou,
‎dar părinții mei s-au certat aici.
‎Până la urmă, n-am primit nimic.
‎Uitasem de asta.
‎Îmi pare rău. Să mergem!
‎Kosuke! Răspunde dacă ne-auzi!
‎Da! Ce e, Taishi?
‎În sfârșit, te aud! Grăbiți-vă! Fugiți!
‎Ce zici?
‎Taishi, ce se întâmplă?
‎Kosuke, clădirea ta ‎se apropie de a noastră acum!
‎- E de rău, nu? ‎- Ne ciocnim!
‎Să intrăm!
‎E de rău!
‎Doamne!
‎O să ne ciocnim!
‎E rău! Intră apa!
‎- Natsume, ești teafără? ‎- Da.
‎- Noppo, tu? ‎- N-am nimic.
‎- Să ieșim! ‎- Da.
‎Ce-i asta? Nu e un copil?
‎La naiba!
‎Natsume, nu e timp, haide!
‎Natsume!
‎- E un dezastru! ‎- Yuzuru!
‎Trage-ne!
‎- Kosuke! Imediat! ‎- Yuzuru!
‎Te ajut și eu.
‎Taishi!
‎Uite!
‎- Taishi? ‎- Să mă ajute cineva!
‎- Taishi! ‎- Ajutor!
‎Mă duc eu!
‎- Juri! Vin cu tine! ‎- Ajutați-l pe Taishi!
‎Ai pățit ceva?
‎N-am nimic!
‎Taishi!
‎- Juri! ‎- O să fie bine.
‎- Ce făceai aici? ‎- Reina!
‎La semnalul meu.
‎Gata, trage!
‎Slavă Domnului!
‎Câte griji ne-am făcut…
‎Juri, Reina, vă mulțumesc din inimă!
‎E în regulă, îl iau eu.
‎Ce?
‎Juri!
‎- E Juri! ‎- Ce?
‎Juri!
‎Mergem să o ajutăm! Trage-ne încolo!
‎Juri, vin acum!
‎Juri, ține-te!
‎Juri!
‎Natsume!
‎Kosuke! Natsume!
‎Juri…
‎Noppo!
‎Trezește-te…
‎Juri.
‎- Ce faci? ‎- Scuze!
‎Nu o atinge!
‎Tu! E doar vina ta că s-a întâmplat asta!
‎Poftim?
‎Ce-o să faci dacă Juri moare așa?
‎Stai, Reina! Dacă n-o salva Natsume, ‎Juri ar fi fost luată de ape…
‎Nu-mi pasă!
‎Juri… e cea mai bună prietenă a mea!
‎Dar tu…
‎Îmi pare rău.
‎Nu mai suport! ‎Probabil că nici nu ne mai putem întoarce!
‎- O să murim cu toții! ‎- Oprește-te!
‎Reina, oprește-te, te rog.
‎Am adus mâncare.
‎Ce-ți mai face piciorul?
‎Totul se întâmplă din cauza mea. ‎Îmi pare rău.
‎Ce…
‎Știu că ești tu, Kosuke! Ce faci? Pleacă!
‎Stai! Am venit să aud versiunea ta.
‎Da? Nu atinge lucrurile importante ‎ale altora fără să întrebi!
‎Doamne, ești fără speranță!
‎Mi-ai fost mereu ca un frate mai mic.
‎Dacă te îmbufnai, ‎Yasuji îți cumpăra orice.
‎- Ascultă… ‎- Nu eram ca tine…
‎- Ascultă! ‎- Ce e?
‎Tu…
‎E destul de evident.
‎Ce anume?
‎E clar că plângeai.
‎Ba nu plângeam.
‎Nu ține în tine. ‎De asta am venit, să te ascult.
‎De fapt, sunt…
‎o plângăcioasă.
‎Știi, nu-i așa? ‎Familia mea era un dezastru,
‎așa că plângeam tot timpul.
‎Dar…
‎oricât am plâns,
‎nu se schimba nimic ‎și totul s-a dus de râpă.
‎De-asta m-am abținut de la a-mi dori ceva.
‎Credeam că va fi mai ușor.
‎Dar…
‎când s-a hotărât să vin la bloc ‎și Yasuji m-a acceptat,
‎am fost foarte fericită.
‎Chiar am crezut ‎că eram o familie adevărată.
‎Zâmbiți!
‎În plus…
‎puteam vorbi despre orice…
‎și nu era o problemă dacă plângeam.
‎Nu știam că asta mă va bucura așa de tare.
‎Dar Yasuji a murit.
‎Blocul a dispărut ‎și totul s-a destrămat din nou.
‎Cu cât mă gândeam mai mult ‎cât urăsc despărțirile, cu atât sufeream…
‎Chiar dacă i-aș fi spus mamei, ‎nu putea face nimic.
‎De aceea, n-am avut de ales, ‎a trebuit să vin aici.
‎Îmi pare rău. ‎N-am vrut să-ți fac probleme, Kosuke.
‎E vina mea că am umblat aiurea.
‎Nu-i adevărat.
‎E vina mea că i-am târât pe toți aici,
‎și că stau și vorbesc despre toate astea.
‎Sunt îngrozitoare.
‎Și ceea ce s-a întâmplat cu Juri ‎e vina mea.
‎Sunt și mai îngrozitoare.
‎De ce? Nu…
‎Știam… că ai probleme, ‎dar n-am putut face nimic.
‎În plus, am spus lucrurile alea ‎și te-am rănit.
‎Micuțul ăla, când mi l-a dat Yasuji, ‎nu mi-a plăcut.
‎Ce spui?
‎Îmi trezea amintiri neplăcute.
‎Dar când mă jucam cu tine, ‎micuțul ăsta era mereu cu noi,
‎de aceea a devenit comoara mea.
‎Datorită ție, Kosuke.
‎Nu e numai asta.
‎Mersul împreună la școală, fotbalul… ‎Totul era distractiv.
‎Fie și numai pentru asta, ‎mă bucur că am fost cu tine, Kosuke.
‎Bine! Gata.
‎Mi-e bine acum.
‎Îmi rezolv singură problemele.
‎Ai putea să te bazezi mai mult de alții…
‎Mulțumesc! Am vorbit prea mult.
‎Kosuke!
‎Să ajungem împreună acasă!
‎Eu…
‎- Ce e? ‎- Kosuke, uită-te în jos!
‎Ce-i asta?
‎Ce s-a auzit?
‎E mai rău decât magazinul!
‎Kosuke, uită-te la cer!
‎Nu e… Calea Lactee?
‎Lumina asta…
‎Kosuke, a trecut ceva timp. ‎N-ar trebui să ajungem în oraș?
‎Fir-ar să fie, ‎oare ne vom putea întoarce?
‎Fraților!
‎- Trezirea! ‎- Ce s-a întâmplat?
‎Jos! E plin de apă jos!
‎Pe bune?
‎Când ne-am ciocnit, ‎probabil că s-a creat o gaură.
‎Ce facem?
‎- Ar putea fi nevoie să plecăm. ‎- Nu…
‎Cheamă-i pe toți!
‎Noppo lipsește?
‎Tocmai acum…
‎Tipul ăla… încă ascunde ceva?
‎E aici!
‎Noppo! Mă bucur că ești în siguranță! ‎Trebuie să ne grăbim!
‎Noppo… spune-ne tot ce știi.
‎Blocul se scufundă. N-o să ajungă în oraș.
‎Nu mai știu ce să fac. ‎Nu există altă cale?
‎Noppo…
‎N-am putut s-o las pe Natsume singură…
‎în blocul ăsta ‎în care nu mai stătea nimeni.
‎Nici pe Kosuke.
‎Ce?
‎Am avut grijă de voi în tot acest timp.
‎Sunt una cu blocul ăsta.
‎Doar aici mă simt acasă.
‎De-asta am fost mereu cu voi.
‎Imaginea cu voi doi ‎râzând fericiți împreună
‎nu-mi ieșea din cap.
‎După ce ați plecat amândoi, am înțeles.
‎INTRAREA INTERZISĂ
‎Mi-a plăcut mult să vă văd zâmbind.
‎De aceea…
‎Oceanul ăsta era un loc ‎în care trebuia să vin doar eu.
‎Cred… că eu v-am adus pe toți aici.
‎Ce? Ce vrei să spui?
‎Ne-ai adus aici?
‎Cred că glumești. ‎Ce ai de gând să faci?
‎- Reina… Noppo… ‎- Taci!
‎Reina!
‎Spune! De ce a trebuit ‎să fim târâți în asta?
‎- Spune! Explică-mi! ‎- Reina…
‎Cum ne putem întoarce?
‎Îmi pare rău, nici eu nu știu ‎cum să mă întorc.
‎Iartă-ne. Fac orice, te rog.
‎Reina!
‎Juri!
‎Doamne, credeam că ai murit!
‎Ești prea dramatică. ‎Sunt bine, am putut urca singură.
‎Ești sigură? Sigură-sigură?
‎Scuze, Juri!
‎- Juri! ‎- Reina…
‎Cât mă bucur! Te simți bine?
‎Da.
‎Nu plânge, Reina. ‎Mergem împreună în Florida, da?
‎Da, dar acum…
‎Nu-ți face griji. ‎Dacă suntem împreună, putem ajunge acasă!
‎- E vina mea, Juri! ‎- Deloc. N-am pățit nimic…
‎Și a mea! Îmi pare rău, Juri.
‎- E în regulă, nu-ți face griji, Natsume. ‎- Mă bucur, Juri!
‎Spune-ne, te rog, ‎chiar nu știi cum să ajungi acasă?
‎Îmi pare rău.
‎Ar trebui să vă grăbiți ‎să plecați cu o plută.
‎Nu vă faceți griji pentru mine.
‎- Ți-o las ție. ‎- Bine.
‎- Hai la următoarea. ‎- Da.
‎- Sunt gata? ‎- Încă puțin.
‎Natsume, sunt gata?
‎Da.
‎Natsume?
‎Și Noppo vine pe plută, nu-i așa?
‎Deși e vina lui?
‎Nu-l putem părăsi așa.
‎Dacă se scufundă blocul, va muri și Noppo!
‎Nu e uman, nu-i așa? Nu!
‎Dar…
‎În plus, dacă nu ne putem întoarce ‎tocmai fiindcă suntem cu el?
‎Poftim?
‎- El ne-a adus aici. ‎- Nu știi asta.
‎Oprește-te.
‎Kosuke, Noppo a fost mereu cu noi.
‎Nu doar acum, ‎a fost mereu cu noi, de multă vreme!
‎Sigur că nu pot să-l părăsesc.
‎Chiar zici…
‎Dacă nu ne putem întoarce împreună, ‎nu vreau să plec de aici.
‎- Ce… ‎- Nu spune asta!
‎Asta nu înseamnă că trebuie să mori cu el!
‎Termină cu smiorcăiala!
‎E adevărat…
‎Despic firul în patru din nou.
‎Stai puțin! Înțeleg ce spune Reina, dar…
‎Chiar dacă am putea ajunge acasă ‎lăsându-l pe Noppo aici,
‎asta… nu e corect!
‎- E o cruzime. ‎- Nu spun asta fiindcă o vreau!
‎Cred că cel mai rău lucru ‎pe care-l putem face acum e să ne certăm.
‎Nu e clar că e vina lui Noppo.
‎Dar…
‎Voi fi de partea ta, Reina.
‎Fraților, îmi pare rău.
‎Nu e timp de gândit prea mult. ‎Haideți să scăpăm împreună.
‎Asta e…
‎- Acum ne putem urca toți, da? ‎- Avem destul timp?
‎Nu te teme, o fac eu.
‎Natsume, mai devreme…
‎Mie îmi pare rău!
‎- Nu mai spun nimic. ‎- Natsume…
‎Ce-i asta? Suntem în apă!
‎- Grăbiți-vă! ‎- Noppo!
‎- Camera e înclinată. ‎- Ce e asta?
‎- Pluta? ‎- Mai durează puțin!
‎Lucrurile noastre? ‎Mai sunt câteva.
‎Să ne grăbim!
‎Kosuke!
‎Pluta e gata!
‎Bine, ăsta e ultimul!
‎- Vino repede! ‎- Vin imediat!
‎Ce? Tâmpito! ‎Ești încă aici? Să mergem.
‎Camera lui Yasuji…
‎Nu… N-am nimic.
‎Să mergem, Kosuke!
‎- Noppo! ‎- Noppo!
‎Nu se poate să muriți aici!
‎Mai repede!
‎- E totul pregătit? ‎- Suntem gata.
‎Haide, Noppo!
‎Noppo, grăbește-te!
‎Noppo!
‎Noppo, de ce?
‎Mă duc cu blocul.
‎Îmi pare rău!
‎Nu vreau…
‎Nu mai vreau… despărțiri!
‎Stai!
‎Natsume!
‎Natsume! Tâmpito!
‎Întoarce-te, Natsume!
‎Nu! Ce nesăbuință!
‎- La naiba! ‎- Kumagaya!
‎- Taishi! Vâslim înapoi! ‎- Da!
‎Întoarce-te!
‎Natsume!
‎Noppo!
‎- Natsume, nu trebuie să fii aici! ‎- Noppo, vino!
‎Natsume!
‎Nu ne mișcăm!
‎Kumagaya, întoarce-te!
‎Reina, frânghia! Mă duc!
‎Ai zis că mergem acasă împreună…
‎De ce ai plecat? Tâmpito!
‎Kosuke!
‎- Trage-ne! ‎- Natsume…
‎Nu! Trebuie să ne întoarcem!
‎Natsume!
‎Noppo, nu te teme! Încă putem reuși!
‎Noppo?
‎Nu. Nu poți face asta.
‎- Uită de mine! ‎- Nu pot!
‎Nu te pot lăsa aici! ‎Poate că mai există o cale!
‎În plus, probabil că vom trece ‎peste furtuna asta!
‎Sunt sigură ‎că putem ajunge acasă împreună!
‎Întoarce…
‎- Nu are rost. ‎- E imposibil!
‎Fir-ar să fie!
‎La naiba!
‎Natsume…
‎Ce… Ce să fac?
‎- Strălucește! ‎- Ce-i asta?
‎- Ne mișcăm. ‎- Ce se întâmplă?
‎Nu mergem înapoi, ‎spre locul de unde am venit?
‎Poftim?
‎Mama… Toți…
‎Putem ajunge acasă, nu?
‎Da.
‎- Taishi, suntem… ‎- Da.
‎Natsume…
‎Chiar dacă am merge spre acasă, ‎ea nu va fi acolo.
‎Natsume!
‎Vino aici!
‎Natsume!
‎Stai!
‎Stai! De ce te duci pe acolo?
‎Ai zis că mergem acasă împreună!
‎Natsume!
‎Nu!
‎Dă-mi drumul! Natsume!
‎Kumagaya!
‎- Nu pleca. ‎- Kosuke!
‎Natsume!
‎Un iepuraș?
‎Nu vreau. Nu pot merge acasă așa.
‎Jur că o să-i zic eu câteva idioatei. Jur…
‎Ce e asta?
‎Nu e…
‎YASHIMA
‎Voiam să te văd zâmbind, Natsume.
‎Atât.
‎Dar…
‎s-au întâmplat toate astea.
‎Furtuna o să se termine curând, ‎nu-ți face griji.
‎Dacă nu mă întorc… ‎Mă întreb ce ar face mama.
‎Sunt sigură că i-ar fi mai ușor.
‎Exact.
‎Din cauza mea… toți au suferit.
‎Și Kosuke. Din cauza egoismului meu…
‎SPITALUL KAMONOMIYA
‎…n-a putut să-și ia rămas-bun ‎de la Yasuji.
‎În tot timpul ăsta, am încercat ‎să mă înghesui în casa altcuiva.
‎YASUJI KUMAGAYA
‎De-asta…
‎e mai bine
‎dacă dispar.
‎Dar…
‎mi-e frică.
‎Mi-e frică.
‎Natsume!
‎Natsume! Noppo!
‎Natsume!
‎Bine! S-a prins, Kosuke!
‎Bună pasă!
‎Kosuke!
‎Am pornit!
‎De ce ai venit?
‎- La o parte! ‎- Ce ai de gând?
‎Punem roata să tragă firul ăsta!
‎Bine! E legat!
‎- A făcut-o, Taishi! ‎- Kosuke!
‎Kumagaya!
‎Reina!
‎Îmi pare rău.
‎Îmi amintesc de tine.
‎Veneai mereu cu tatăl tău, nu-i așa?
‎Acum!
‎Tâmpitule! De ce faci asta?
‎Nu ți-am zis să vii să mă salvezi! ‎Mi-era foarte bine!
‎Zici mereu: „N-am nimic, mi-e bine.” ‎Cât mai vrei să minți?
‎- Nu e o minciună! ‎- Taci!
‎De ce ai venit? Acum, o să moară toți.
‎Fiindcă te-ai încuiat aici!
‎Urăsc blocul ăsta de rahat!
‎Îmi amintește cum plângeai, ‎iar eu mă prefăceam că nu văd.
‎Mă face să vreau să-mi dau una! Și…
‎Am zis că n-ai nimic de-a face ‎cu familia mea, dar ai. Multe!
‎Nu te-ai băgat în treaba nimănui!
‎E și casa ta! Dar trebuie s-o lăsăm!
‎Altfel, nu vom putea merge acasă împreună!
‎Mai mult decât Noppo, ‎vreau să rămânem împreună!
‎Îmi pare rău, Kosuke.
‎Vreau să rămân cu tine, Kosuke. ‎Și eu vreau să merg acasă!
‎Dar cu tot ce se întâmplă…
‎Nu-ți face griji!
‎Dacă stăm împreună, sigur putem ajunge!
‎După ce-ți pasez, ce trebuie să faci?
‎Un singur lucru.
‎Mai știi cât am exersat?
‎Să șutez.
‎Exact! Asta e treaba atacantului!
‎Da.
‎Noppo, o să vii acasă cu noi! ‎Ai înțeles?
‎Da.
‎O să răzbatem prin furtună!
‎Pregătiți-vă!
‎Atenție!
‎- Îl ridică! ‎- Excelent!
‎- Kosuke, a funcționat! ‎- Putem, dacă încercăm!
‎E foarte încurcată!
‎Cablul trece pe la gondole ‎și apoi ajunge la bloc.
‎Dacă se rupe, ‎nu-i vom putea salva pe copii!
‎Toată lumea…
‎E legat!
‎Și în partea asta!
‎Mai leg încă unul!
‎Mulțumesc! Să punem și asta!
‎- S-a oprit. ‎- Am reușit!
‎- Te ajut! ‎- E periculos!
‎Nu-ți face griji!
‎Ce s-a întâmplat?
‎- Chestia asta! ‎- Tu!
‎Ne întoarcem toți acasă!
‎Vă dau tuturor crochete făcute de mama ‎când ne întoarcem!
‎Și eu!
‎Vreau să joc ‎Smash Bros‎ cu toată lumea!
‎Și eu! Mă duc în Florida cu Kumagaya!
‎- Și cu mine, nu-i așa? ‎- Juri!
‎Haideți să-i salvăm împreună!
‎Cu toții…
‎Împingeți!
‎Școala elementară Kamo, la luptă!
‎Nu! Ne separăm!
‎Nu!
‎- E periculos! ‎- Dacă-i dau drumul, Kumagaya…
‎Reina!
‎Ești teafără?
‎Nu-ți face griji pentru mine.
‎Nu!
‎Se învârte!
‎Oprește-te!
‎Nu te învârti!
‎La naiba!
‎Taishi!
‎Nu se poate…
‎Te trag!
‎Natsume!
‎Kosuke!
‎Așteaptă! O să…
‎La naiba! Reziști?
‎Am zis că mi-e bine. Asta nu e nimic.
‎Tu…
‎Prinde-o pe Natsume!
‎Natsume, dă-mi cealaltă mână!
‎Nu te mai forța ‎și nu mai acționa de una singură!
‎Dacă rămân doar eu atacant ‎și mă urăști, n-o să-mi pese!
‎E imposibil să reușești singur, Kosuke!
‎Fără pasele mele, nu faci nimic!
‎Mai spune o dată!
‎O să fie bine. Da?
‎- Kosuke, știu că și tu ești speriat. ‎- Ce? Nu-i adevărat…
‎Natsume, Kosuke…
‎Pentru că i-am ținut pe cei doi…
‎s-a ajuns la asta.
‎Nu-mi pasă dacă vom retrăi acele zile.
‎Nu-mi pasă ce se întâmplă cu mine.
‎Dar ei doi, Natsume și Kosuke…
‎sunt în viață!
‎Trăiesc.
‎Vreau ca ei să trăiască ‎și să zâmbească în continuare!
‎Unde suntem?
‎- Furtuna s-a oprit. ‎- ‎Am supraviețuit?
‎Da.
‎Da!
‎- Cât mă bucur! ‎- Făceai pe durul.
‎- Ce frică mi-a fost! ‎- Kosuke, fricosule!
‎Taci!
‎E o insulă.
‎- Deci nu era orașul nostru. ‎- Nu.
‎- Kosuke! ‎- Kumagaya!
‎YASHIMA
‎Da.
‎Ce e?
‎Yashima…
‎a fost primul parc de distracții ‎la care m-a dus tata.
‎M-am dat în roata asta de multe ori.
‎Îmi place mult.
‎Da.
‎Reina!
‎Reina, trebuie să plecăm.
‎Da, dar…
‎Erai o fată răsfățată și o plângăcioasă, ‎dar te-ai descurcat foarte bine.
‎Da, am muncit mult.
‎Acum, trebuie să pleci.
‎Da.
‎Vă mulțumesc că ați petrecut ‎mult timp aici și că ați iubit locul ăsta!
‎Mulțumesc!
‎Mulțumim!
‎La revedere!
‎Ce frumos!
‎Ce? E cineva acolo.
‎Poftim? Ai dreptate.
‎S-a uitat încoace! Să coborâm.
‎- Da! ‎- Vin și eu!
‎Nu faceți asta.
‎Poftim?
‎Doar eu pot coborî.
‎Ce? Toată lumea coboară.
‎De ce?
‎Acum înțeleg.
‎Eu și copiii aceia suntem la fel.
‎Aici ne întoarcem.
‎Dacă vii cu noi, ‎nu te vei mai putea întoarce acasă.
‎De asta…
‎nu pot veni cu voi.
‎Îmi pare rău.
‎Natsume?
‎Atunci, ne luăm rămas-bun.
‎Tu…
‎ești o plângăcioasă.
‎Te întrebi dacă putem ajunge acasă.
‎Nu-ți face griji…
‎Nu e asta! Și nici nu plâng!
‎Tocmai când încercam…
‎Iar începi! Mă mănâncă capul!
‎Nici eu nu m-am spălat!
‎Așa e! Duhnești!
‎Asta e răutate! Taci!
‎Natsume ar trebui ‎să fie bine acum, nu-i așa, Kosuke?
‎Nu și tu, Noppo…
‎- Ce e asta? ‎- Nu e strălucirea de mai devreme?
‎Nu vă faceți griji. ‎Micuții ăștia vă vor duce înapoi.
‎Micuții?
‎Noppo!
‎Ne mișcăm.
‎Noppo!
‎Pe curând, Noppo!
‎Ai grijă de tine!
‎La revedere, Noppo!
‎O să mă descurc! ‎O să colaborez cu Kosuke!
‎Excelent!
‎- Unde sunt ceilalți? ‎- Acolo.
‎Așadar, acum chiar mergem acasă.
‎Natsume?
‎Ce frumos!
‎- Natsume! ‎- Asta e casa ta.
‎Bine ați venit!
‎Kosuke, Natsume.
‎- Yasuji… ‎- ‎Bunicule…
‎Să mergem acasă împreună, Kosuke.
‎Bine, Natsume!
‎La revedere!
‎Natsume?
‎Natsume!
‎Unde ai fost? Am fost îngrijorată! ‎Slavă Domnului!
‎Te simți bine? Ești rănită?
‎Natsume?
‎Pot să stau cu tine, mamă?
‎Desigur! Ești fiica mea scumpă!
‎- Pot să fiu un copil față de tine? ‎- Sigur că poți! Iartă-mă…
‎Poți fi copil cât vrei.
‎Atunci, mamă…
‎Nu mai comandăm mâncare.
‎Poftim?
‎Hai să pregătim cina împreună.
‎Bine ai venit acasă, Natsume!
‎Blocurile au fost construite ‎în Kamonomiya acum 60 de ani.
‎Li se mai zice „apartamentele bântuite”, ‎dar tot casa mea sunt.
‎Erau casa noastră prețioasă, ‎a mea și a lui Natsume.
‎FESTIVALUL DE VARĂ
‎Am petrecut mult timp împreună, ‎dar i-am spus ceva oribil.
‎Și n-am putut să-i cer scuze.
‎Chiar și când bunicul mi-a spus…
‎Îmi pare rău.
‎După ce ne-am întors, ‎totul a redevenit cum era.
‎CIOCOLATĂ FLORIDA
‎Tot nu putem explica ‎ce s-a întâmplat atunci.
‎Totul e neclar.
‎Așa cum a spus Natsume, ‎mă întreb dacă a fost un vis.
‎Dar… nu se poate.
‎Ce s-a întâmplat cu acel bloc a fost real.
‎Acum pot vorbi cu Natsume așa, ‎datorită celor întâmplate.
‎Bunicule…
‎Casa noastră era incredibilă.
‎De asta, eu și Natsume…
‎Mulțumesc.
‎Kosuke, îndrăznești să-mi spui asta?
‎Doamne! M-ați speriat! Ați pățit ceva?
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu