MADRID ŠPANĚLSKO
„Kdy se cítíš skutečně krásná?“
Tak…
- Ráno v zrcadle. - Chceš nápovědu?
- Kdy? - Jsou tu kamery.
V noci, když se naposled vysprchuješ,
naneseš si krémy a jdeš se mnou do postele.
- Kdy se cítíš… - Krásná a pěkně navoněná.
Jasně, vidíš?
Vogue Portugal si na obálku nedá jen tak někoho.
Jsme rádi, že jsme se tam dostali a začali v sousední zemi.
AGENT, ANGELS PROJECT
- Tudy? - Ano.
- Dobře. - Nashle!
- Nashle. - Díky moc!
- Nashle. - Nashle.
Pozor na schody.
Gratuluju.
Nikdy mě nedrží ani se se mnou nevede za ruku.
A teď před kamerou chce znovu oživit naše přátelství.
Ty jseš takovej lhář.
No, nikdy jí dveře neotevírám, ale dneska jo. Prosím.
Gentleman.
Počkej, dám sem ten kelímek.
Tohle nikdy nedělám, co?
Ne, dělám to pořád.
Tak nastup, sakryš!
Tak jo, lidi.
- Zatím. - Mějte se.
JMENUJI SE GEORGINA
PAŘÍŽ FRANCIE
Když jsem přiletěla do Paříže, abych se zúčastnila přehlídky Loewe
na Pařížském týdnu módy,
a viděla všude kampaň pro Guess,
po celém městě, s mou tváří…
nemohla jsem tomu uvěřit.
Jak je? Výborně, zlato.
- Tak jo. - Dobře.
Georgino, prosím!
Tolik povyku!
- Ahoj, Fere. - Jak je?
Vypadáš krásně.
Zdá se, že Francouzi mají taky šunku.
Chtěli to tu zaplnit balónky. Řekl jsem ne.
Tady jsou šaty. Chceš je vidět?
Je to apartmá.
A tohle je tvůj pokoj.
Dokonce ti na noční stolek dali fotku.
Ten kabát je úžasnej, co?
- Prohlédla sis ho? - Jo.
Není na prodej. Víc jich není.
- Mám ho vyzkoušet? - Zkus si ho.
Ty boty jsou super, ne?
Líbí se mi ten trenčkot.
Mně se taky líbí nejvíc, ale vídám ho pořád.
V Miláně jsem ho viděla na spoustě lidí.
Dneska byla přehlídka Givenchy. A hned jsem viděla lidi v trenčkotech.
Ale takovýhle druhý neexistuje.
Loewe mám moc ráda.
Byla to jedna z prvních španělských mezinárodních značek.
A já jsem španělštější než iberská šunka.
Líbí se mi, ale byl bych pod tím nahý.
Tak hotovo. Beru si tohle.
- Vypadáš úžasně. - Jo.
Budeme ten trenčkot zkracovat?
Jak roky plynou, tak se vyvíjím a vyvíjí se i móda,
ale pořád zůstávám věrná sobě.
Nalij mi další kafe, Ramónku. Musím probudit tělo.
Taky si dám.
Spala jsem.
A uslyšela jsem ránu a křik. Přísahám.
Viděla jsem, jak mě v pokoji někdo vykrádá.
Protože se říká: „Neber si do Paříže hodinky. Ukradnou je.“
- Myslela jsem na krádež. - Lidi dokážou vyděsit.
Dneska se krade všude.
Nevím. Měla jsem tu noc strach.
Byl jsem se Sorayou cvičit.
- Ale! - Já vím!
Řekla: „Ty jsi poslední, koho bych čekala.“
A já: „Prosím tě, poslední?“ A říkám…
Soraya je moje trenérka.
Trénujeme spolu skoro každý den.
Wow!
Poslední, koho bych čekala ve fitku, a vtom tam vejde…
- Za ten pohled bych zaplatila. - No pardon, já každé ráno běhám.
Vstávám v 7:30.
- Někdy ti volám z fitka. - Udělal tři cviky.
Je v pokoji někdo, kdo cvičí?
- Mám ti sundat náhrdelník? - Jo.
Van Cleef má super příběh.
Vážně? Jaký?
Jako první značka vymysleli uchycení, co není vidět.
Tenhle se ti líbí, ne, Fere?
- Jo. - Nech si ho, nos ho a ať…
- Jako vážně? - Jo.
- No teda… - Ať ti připomíná mě.
- Vážně? Děkuju moc. - Nárameček.
- Líbil se ti ten dámský, ne? - Děkuju. Jo.
- Na. - Chtěl jsem ho celý život.
- Fer je zbožňuje. - To je krása!
Strašně moc děkuju.
Vypadá to dobře.
- V koupelně je fajn světlo. - Moc se mi to nelíbí.
- Co myslíš? Výš? - Jo, vypadám trochu jako Farruquito.
Proč Farruquito?
Mám ti to zvednout?
Nevím. Vypadám strašně… Helma. Kotlety.
Prostě víc…
uvolnit.
No, ale to je…
Není to tak, že by se skřipec vrátil do módy.
On z ní nikdy nevyšel. Kdo v kabelce nemá skřipec?
Kdo nepoužívá skřipec doma? Třeba i jen do sprchy.
Aspoň já teda nemůžu bez skřipce cestovat.
PŘEHLÍDKA LOEWE
Je důležité být v Paříži vidět, protože se tam zrodila móda.
A všechno se děje právě tam. Všichni jezdí právě tam.
INFLUENCERKY
HEREČKA A ZPĚVAČKA
MODELKA
HEREC
HEREČKA A ZPĚVAČKA
INFLUENCERKA A MODELKA
HEREČKA
HEREC
HEREČKA A MODELKA
MÓDNÍ EDITORKA
Georgino!
Georgina byla na přehlídce Loewe vážně úžasná.
Moc se mi líbil můj look. Byl z té přehlídky.
Připadala jsem si krásná.
Ach, ta kůže od Loewe!
ZPĚVAČKA
- Jak je? - Jak je?
- Výborně. Vážně. - Dobře.
Moc dobře.
Potkala jsem Bad Gyal a pozvala ji po přehlídce na večeři.
- Je to tam? - Ano.
- Georgino! - Georgino!
Jsem opravdu moc spokojený.
Vybrali jsme look tak, že se líbil těm, kterým se líbit měl,
čehož jsem přesně chtěl dosáhnout.
GEORGINA DOBYLA PAŘÍŽ
BOTY Z OVČÍ KŮŽE
LUXUSNÍ TRENČKOT
BÍLÉ BOTY Z OVČÍ KŮŽE
Částka, tady.
„Zaplaceno v hotovosti.“
A podepiš mi to. Protože to možná prodám.
- Tady. - Docela kauf, ne?
- Čtyři trička. - Jo.
Ramón se mi směje a říká svojí mámě,
že mám magický zápisník a všechno zapisuju.
Pak mi řekne: „Zaplatili nám. Zapiš to do zápisníku.“
Co o mně říká tvoje máma?
„Ta je ale chytrá.“
- Kvůli mojí knížečce, co? - Jasně.
Bez knížečky neudělám krok.
Spousta lidí nemůže žít bez Excelu.
Bez počítačových programů. Bez aplikací. Já ne.
Já nemůžu žít bez svojí knížečky a propisky.
Dohlíží na všechno. Líp než můj účetní.
Jasně.
Má knížečka a propiska. Nic víc. Nikdy to nezklame.
Tak mě nikdo neošidí.
Díky, zlato. A kde je pyré?
- Ahoj! - Ahoj.
Ahoj.
- Jídlo právě dorazilo. - Cítím hranolky.
- Snězte všechno. - Jak je?
Využili jsme šance s ní povečeřet a osobně se poznat.
- Kde mám sedět? - Tady.
- Dej si foie gras. - Máme pyré.
To je pro vás.
Moc děkujeme za všechno. Podepíšu to.
Moc děkujeme.
- To foie gras je výborný. - To foie gras, co?
- Vypadá to dobře. - Je to výborné.
A ty jsi trenérka, že jo?
A jíš dobře, ne?
Když může.
Ne, jím.
- Snažíš se. - Vždycky.
Když jsem hodně cvičila, strašně jsem jedla.
Obzvlášť pokud máš tendenci ubývat na váze.
Jo. A člověk pořád vypadá… Pořád si myslí, že vypadá blbě. Nebo…
- Víš? - Sociální sítě to zhoršují.
Na přehlídkách vidíš ty holky, co obdivuješ online, a málem je nepoznáš.
Je fakt, že potkáš hodně lidí, co sleduješ online, a říkáš si: „Wow!“
Ale taky potkáš spoustu krásných lidí.
Na Týdnu módy to je: „Už dost. Už nechci vidět další krásné lidi.“
Osobně jsem ji nikdy nepotkala.
Doma pořád slyším: „Alba, Alba!“
Moje děti ji zbožňují.
Jak je, broučku?
Kdo tam je?
Je tu Serpiente. Jo.
A Bad Gyal?
To nevím.
Ukaž mi ji. Chci ji vidět.
Chci ji vidět.
Ahoj, Alano.
Jak se máš?
Ty jsi krásná. Ty vlásky!
Alanis! Evo!
Ahoj, Mateo!
- Jak je? - Nemůžou uvěřit.
Viděl jsem tě a bylas jiná.
Ne.
„Bylas jiná.“ Co si objednáš. Co ti přijde.
Ptáček zpěváček mi prozradil, že rádi posloucháte moji muziku.
A taky ji zpívají.
A taky si ji zpíváte?
Jsou v šoku.
Brzo přijedu domů, jo?
Přijedeš dneska v noci?
Ano, broučku.
Posílám pusu.
- Ahoj. - Jsou v šoku.
Ahoj. Ahoj, Alano!
Slaďoušci. Jsou to miláčci.
Bad Gyal je u mě doma královnou.
Děti ji zbožňují,
takže konečně ji osobně poznat
mi připadalo super.
Tohle bylo vážně…
Jak se ti to líbí.
Přijet do města, pracovat, jet domů.
- Ani ne 24 hodin v Paříži. - Jo. Ani ne 24 hodin.
- Ale je fajn ukázat se v Paříži. - Jo.
MADRID ŠPANĚLSKO
Dej mi ruku, Mateo.
Wow!
- Líbí se ti? - Je to jako horská dráha.
To jo.
Chci Júniorovi připomenout ty krásné časy,
co jsme prožili na Bernabéu.
A chci, aby si Mateo zažil
všechny ty momenty, které jsme měli to štěstí zažít.
Pamatuju si, když byl Cristiano v Madridu jako šampion.
Jinak to popsat nelze.
Hele!
Mateo je nadšený.
Koukni na ty kopačky, co měli.
Tyhle?
- V tom hrávali? - Ano.
V roce 1920.
„Cristianův přestup.“ Podívej.
Tady.
Táta je fešák.
- Viděl jsi všechny tátovy nahoře, Mateo? - Jo.
Za pár let tam dáme ty Crisovy, co?
Tátovy FIFA The Best a Zlaté kopačky.
- Hele. - Tohle má…
Táta. Táta. Táta. Táta.
Táta.
ZLATÁ KOPAČKA RONALDO 2014
Vyleze z toho. Vylezou zezadu.
To ne.
No prosím! To je rodina pořádných fanoušků Realu!
SPORTOVNÍ NOVINÁŘ
- Vystrašil jsem tě? - Ne.
- Co? - Ne, nevystrašil!
- Jak je? - Chudáček.
- Jak je, Gio? - Výborně.
Dobrý, brácho?
- Čekal, že vylezou hráči. - Pěkný dresy.
- Brouček. - Hráči měli vylézt?
A vylezls ty. Takže…
- Já jsem lepší než hráči. - Ne.
- Jak ne? - Ne.
Hráči mají dovolenou.
To jsou výhry v Lize mistrů.
- Tady je Lisabon. - Jo, 2014.
Před deseti lety.
První Liga mistrů Cristiana Ronalda dos Santos Aveiro
s Realem Madrid.
Už měl výhru z United.
- Jo. Tohle je… Tady jsi byla, ne? - Jo.
Tvoje první Liga mistrů.
Myslím, že tady táta udělal ty nůžky.
- V roce 2018 v… - Tady na Bernabéu.
Pravda.
- Proti Juve. - Ne, ve čtvrtfinále tam.
- No jo. Všichni tleskali. - Přesně.
Mám spoustu vzpomínek na to, jak jsem nervózní. Jak…
Je to zvláštní, protože jsem toho o fotbale věděla tak málo,
že jsem si to nemohla užívat tak,
jak si užívám zápasy dneska.
Ale stejně máme pořád šťastné vzpomínky a všechny ty poháry.
- To je Cristianova poslední Liga mistrů. - Jo.
- V Kyjevě. - Před přestupem. V Kyjevě.
- Hele. - Ukaž.
Táta s Crisem.
To je hezký.
Strašně tvrdě maká.
Často říkám: „Crisi, už máš všechno.
Pojďme si teď trochu užívat života.“
A on: „Ale všechno jste pro mě vy a fotbal je moje vášeň.“
A je neuvěřitelné, že ještě pořád
je do fotbalu stejně zapálený, jako když jsem ho poznala.
Neslábne to.
Lidi se ptají: „Kdy podle tebe přestane hrát?“
Upřímně řečeno to klidně může být v 50.
Kolik dal Cristiano v Madridu gólů?
To je těžký, co?
Čtyři sta třicet šest?
Ne, 450.
Ve 438 zápasech, kamaráde.
Nejlepší střelec Ligy mistrů.
Pět Zlatých míčů. Čtyři Zlaté kopačky.
Nejlepší střelec Madridu.
To je váš táta, kluci.
No, pořád mi říká, že kdyby nebylo mě, už by přestal hrát před lety.
Takhle.
Takhle. A naskenují tě.
Vyber si jeden.
- Který? - Jsou to Bellingham a Mbappé.
Ne, oba jsou Bellingham.
Řekl to! Ne.
Máš tátu. Ten druhý byl…
- Kdo to byl? - Bellingham.
- Ne. Ty lháři. - Já mám Bellinghama.
Ty kecáš!
Cris je vzorem pro spoustu kluků a holek po celém světě.
A na to jsme doma pyšní.
Super. Zlaté mince.
Jsou jako z čokolády.
- Kde to vypadne? - Dole.
Teď tady.
Nestíháš.
Madrid, do toho!
Hele, některé jsou se stadionem. A na jiných je: „Miluju Madrid“.
Tady je Zlatý míč.
Dobře.
A je to. Mám ti je vzít, nebo je vezmeš ty?
Jsou moje.
- Dívali jsme se odtamtud, ne? - Váš box byl přímo tam.
- Jasně. A teď je tam tribuna. - Jo, box už tam není.
A ty boxy, kde bývaly rodiny…
- Boxy jsou teď tady. - Aha, jasně.
Pamatuju, jak jsem naposledy byla na hřišti na Bernabéu.
Bylo to emotivní, protože jsem věděla, že je tam Cristiano na trávníku naposled.
A byla jsem trochu…
Byla jsem smutná, a zároveň šťastná,
protože ten rok vyhráli LaLigu a Ligu mistrů.
Vždycky nejvíc skandují pro Crise.
Říkala jsem si: „Sakra, koukej, jak tě milujou a povzbuzujou,
a ono je to naposled.“
Ale věděla jsem, že kamkoli půjdeme, budou mu tam zase fandit
a křičet jeho jméno, jako to dneska dělají všude.
Uvědomila jsem si,
když se při návštěvě Realu Madrid ohlédnu zpátky,
že když člověk vyhrává ligy, mistrovství, poháry, Zlaté míče…
Když měl ty profesní úspěchy, co měl, byli u toho všichni.
Ale za ta léta jsem si uvědomila, že ve zlých časech
s ním vždycky byly jeho děti a já.
A snad to tak zůstane.
Protože ti, kdo při člověku stojí, je rodina, kterou si vytvořil.
- Ahoj. - Ahoj!
OFICIÁLNÍ OBCHOD BERNABÉU
RUDÉ MOŘE SAÚDSKÁ ARÁBIE
Rudé moře je arabský ráj.
Moc ráda snídám s Cristianem a začínám s ním den.
Vůně a chuť kávy.
Není to ono, když nejsem s ním.
On se mi směje, ale je to tak.
Všechno nejlepší ke Dni otců!
Dneska chci hodně pus.
Děti volaly: „Vše nejlepší ke Dni otců!“
- Pusu! - Hele, co mi přinesla zoubková víla.
Byla tu zoubková víla?
Alaně vypadl první zub.
Nebyla jsem připravená. Nečekala jsem to.
Máme vítěze, který jí vytáhl zub!
- Kde máš zub? - Crisi!
- Alana má venku zub. - Wow! Alano, jak jsi ho dostala ven?
- Tati! - Řeknu ti to.
- Můj zub! - Máš ho venku!
Skvělý. Hlídej si ho.
- Ukaž. - Fuj!
- Hele. - Nasaď si to pořádně.
Měla radost.
Řekla mi: „Protože jsme u Rudého moře, víla nemohla přinést čokoládu.
Přinesla mi peníze, protože jsou lehké.
Ale jestli mi další zub vypadne doma, přinese mi čokoládu.“
Mně se jeden kýve. Tenhle.
Hele.
- Vidíš? - Kecko!
- Kýve se! - To teda ne!
Hele!
- Dobře. - Kýve se.
To bylo hloupý!
Zoubková víla je doma hodně důležitá, protože musíme udržovat tradice.
Peníze.
- Na. Peníze. - Jak se jmenuješ?
Bella.
- Ano! - Bella.
- Pro tebe, Bello. - Díky.
- Jak se jmenuješ? - Bella.
- Jak se jmenuje táta? - Táta.
- Táta kdo? - Cris.
- Cris.
A co máma?
Máma. Gio.
Rodinné chvíle si moc užíváme.
Dobíjíme tak energii a napojujeme se na sebe.
Jak se jmenuje vitamín ze slunce?
Vitamín C.
- C ne. - G.
C je v pomerančích, v kiwi…
- Vitamín ze sluníčka. - C. D!
Jaký je vitamín pro krásu?
- Krásný. - Já to vím.
- Jak se ten vitamín jmenuje? - Vitamín G.
- Já to vím. - Láska. Mámin vitamín.
Vitamín pro krásu je Cristiano.
Máma.
- Vitamín G. - Ne, táta si dělá srandu.
- Vitamín G. - Voda.
Káďa!
Vidělas, jak se tvářili?
- Táta není fešák? - Není.
Není to těžké. Vitamín pro krásu?
Káďa!
- Ne káďa. K2. - Ty!
Kdykoli jsme pohromadě,
ať už někde v ráji, nebo u nás doma v obýváku,
jsme na sebe hodně napojení a skvěle si to užíváme.
Mít Rudé moře dvě hodiny od domu je jako zjevení.
Je to za humny.
Máčíme si nohy ve slané vodě.
A navíc je to biblické moře.
Má to energii, protože tohle moře se rozestoupilo před Mojžíšem.
Cris vzal Bellu do bazénu, aby ji naučil plavat.
Chudince moc nešlo kopat nohama.
Jako rodina spolu vycházíme výborně na dovolené, ale i v životě.
Neustále.
Projdeme se!
- Hele, mami! Hele! - No jo.
Je to velký!
Vlny nahrnuly písek a vytvořily val.
- Mateo, Alano, tam jsme byli včera. - Chci tam jít.
Moc ráda se napojuju na přírodu
a je velmi prospěšné dotýkat se země bosýma nohama.
A slaná voda uvolňuje nohy.
To je dobré pro nás, co pořád cvičíme nebo cestujeme.
Pro růst dětí. Pro krevní oběh. Mořská voda je dobrá na všechno.
- Tady hraje Benzema. - Mušle!
- To je krása. - Za co hraje Benzema? Al-Ittihad.
Můžeme si dopřát jakýkoli luxus,
ale největší luxus, který máme,
je být s dětmi v přírodě a povídat si, jak jsme se měli.
- Kdo doma nejvíc jí, Mateo? - Táta!
- Táta? - Máma.
- Alana. - Alana?
Kdo je nejtlustší? Táta!
To, co nás nejvíc naplňuje,
jsou prosté plány
a pocit blízkosti a vzájemného napojení.
- Mami, já se namočím. - Je tam žralok?
- Mami, jsou tu žraloci? - Ne.
- A někdy tady jsou? - Ne.
Začínám být mokrej.
Mami.
Mami, jsem mokrá.
Zlato, myslím, že tam nevystačí.
Koukej na moje kraťasy.
- Mami, já vystačím. - Já taky.
Viděli jsme, že pár metrů od břehu je malý ostrůvek.
Na ostrov si člověk nedojde každý den.
- Nevadí, když se namočí? - Já vím.
Vezmu si teplákovku jako máma.
- Mami, je to… - Pro děti je tam hloubka.
Není. Podívej.
- Tohle je… - Jo.
Tohle je nejmenší ostrov na světě.
To je krása!
Využili jsme příležitost udělat s dětmi něco výjimečného.
Korál. Vypadá jako ruka. Hele.
- Super. - Ukaž.
Skvělý.
Wow!
Alano, hele, tohle jsem našel.
Hele, moje jméno.
Děti, zahrajeme si hru.
Cris jim pořád vymýšlí nějaké soutěže.
- Evo! - Pojď sem!
- Padá to. Hele. - Dám ti to tam.
Hele. Budeme…
- Pojď sem. - Hrajeme hru.
A vítěz dostane masáž.
Ať už fyzické, nebo duševní,
tyhle chvíle si opravdu užíváme
a moc nás to baví.
- Tak, začneme? - Jo.
Pro Matea.
Kolik domů tam stojí odsud až sem?
Těch plovoucích.
Až sem. Kolik je to domů?
Uvidíme, kdo to uhodne. Já to spočítal. Já to vím.
Třicet osm!
- Šestnáct. - Třicet šest?
- Ne, 16. Jednička a šestka. - Šestnáct? Ne.
Další otázka.
- Jak se jmenuje tohle moře? - Rudé moře!
- A anglicky? - Cože?
- Anglicky. - Red. Red Sea.
- Dobře! - To jsem chtěl říct!
- Bod pro oba. Španělsky a anglicky. - Pro oba.
Zažíváme lásku jako propojená rodina.
- Jdeme domů do bazénu a objednáme jídlo? - Jo.
Všechny ty chvíle jsou pro nás jedinečné a… unikátní.
- Skoro nic jsi nesnědla. Jen croissanty. - Mami, kdo jí nejvíc?
- Já. - Ty jíš spoustu croissantů!
Jo.
- Pojď, Evo, broučku. - Máš velké břicho.
Ne, tati!
Mami!
- Mami! - Co?
- Bez pomoci. Musíte jít sami. - Počkat, nechci je ztratit.
U Rudého moře jsem zjistila, že v Abú Zabí je muzeum Louvre,
které mají v Paříži, a že ho přivezli sem.
Jsme blízko, a tak jsem toho využila a letěla si ho užít s Mateem.
Proteiny. Chceme proteiny. Ne sacharidy, zlato.
Znají tě výborně.
Tohle je život.
Prostě…
Ještě chybí olivy a fuet.
Včera mi ukázali video s Crisem,
kde je převlečený za…
Jo, za bezdomovce.
…za bezdomovce a začne hrát fotbal.
To je super, ne?
Rosalía to udělala taky. Převlékla se za servírku.
To byla sranda.
Jo, je to super nápad, co bychom mohli taky udělat.
Jo.
Kdybych to udělala já, dostanu to sežrat.
Představ si to. „Ta je blbá. Je nevím jaká.“
A já…
Ale třeba by ses mohla převléct zase za prodavačku.
Když jsem si začala s Crisem a vyšly ty fotky z Disneylandu…
No.
Pracovala jsem u Gucciho a ségra u Balenciagy.
A některé holky se do mě fakt pustily.
„Ty kecky od Balenciagy se mi líbí,
ale teď je má ta Georgina, ta nevím co…“ A já nevím co.
A moje ségra na to…
„Jistě, slečno.“
A přitom ti lidi, co mě kritizovali… Měl bys je vidět.
To je materiál.
Jsou prostě…
„Jen se rozhlídni, zlato.“
Víc mě zraňuje,
když se pustí do mojí ségry nebo do mojí rodiny,
než když šijou do mě.
- Jasně. - Ať radši uráží mě.
Protože mně je to fuk.
No jo,
lidi prostě rádi klevetí.
Ale byla by to sranda.
Jak bys na stupnici od jedné do deseti ohodnotila letošek?
Hodně jsme pracovali.
Takže…
Za práci deset.
Udělali jsme pár skvělých věcí.
A všechny ty projekty jsem si moc užila.
A to je za odměnu, ne? Pracovat a…
Užívat si práci. To je to nejlepší.
Přesně.
Sny se plní.
Georgina září tak, jak jsem chtěl.
A jsme opravdu moc spokojení,
ale čeká nás ještě spousta práce.
Musíš mi koupit ty časopisy, kde jsem na obálce
a které neposlali.
Udělám to v pondělí.
ABÚ ZABÍ SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
Dobrý den.
To je horko!
No teda!
Panebože, Georgino.
Přijela jsi do své země.
Ta fotka je super.
Mámě to sluší.
Když jsme přistáli v Abú Zabí, byly na letišti moje obří fotky.
A na všech vypadám skvěle.
A u vchodu byla spousta obřích obrazovek se mnou.
Mateo byl bez sebe.
- Ano. Vynikající. Děkuju. - Pro vás.
Děkuju.
- Chceš to zničit? - Chceš ty?
- Vypiju to, aniž bych to zničila. - Dobře.
Rozplyne se mi to na rtech.
Ráda své děti překvapuju,
protože k takovým vzpomínkám se budou vracet v dospělosti.
Já mám krásné vzpomínky z dětství na překvápka od mámy.
A tak chci se svými dětmi následovat jejího příkladu.
LOUVRE ABÚ ZABÍ
Víš, že to muzeum je i ve Francii?
A přivezli ho sem, do Abú Zabí.
Nemůžu tomu uvěřit. Šílený.
Jak ho sem přivezli?
Udělali ho tady. Postavili ho.
- Super. - To je krása.
Mami, vypadá to jako uvnitř fotbalového míče.
Mateo, ta kupole váží jako Eiffelovka.
- Cool. - V Paříži.
- Krása. - To je od da Vinciho.
- To je Svatý Jan Křtitel. - „Leonardo da Vinci. 1508.“
Těch je na světě strašně málo, Mateo.
Moc se mi líbil ten obraz od da Vinciho. Ten se mi líbil asi nejvíc.
Moc se mi líbilo to v New Yorku.
Povím ti příběh z New Yorku. Co se mi tam stalo.
Pořád jsem tam nacházela mince.
- Pořád? - Na letišti, na zavazadlovém pásu.
- Máš dobrý zrak. - A pak…
- Pak co? - Pak jsem měla hromadu mincí, zlato.
Lidi mince podceňují, protože podle nich nemají cenu.
- Ale já sbírám i centy. - Jasně.
Mince k minci…
Z mincí se skládá bankovka.
- Něco tam je. - Ploutev.
- To je želva! - Želva!
Tam.
Spolupracujeme s Národním akváriem v Abú Zabí.
Jsou tady. Je to program. A když se zotaví, vypustíme je do moře.
Starají se o ně.
Starají se o nemocné želvy a pak je vypouští.
Když se zotaví, vypustí je do moře.
Co mě nejvíc překvapilo, a Matea asi taky, byla mořská želva. To se nám moc líbilo.
Ahoj, kamarádko!
Opřete se do toho. Natáčí nás Netflix.
A co kečup, Alano?
Chcete být v televizi?
- Chcete být slavní? - Já jo.
- Opravdu? - Jo.
- Jako táta? Co je to, být slavný? - Já vím. To je lehký.
Lehký? Dobře. Tak ty první.
- Že máš spoustu peněz. - Ne, to neznamená být slavný.
- Lidi tě shání. - Ne, pracuješ.
- Ne. - Koukají na tebe v televizi.
A vždycky, když… Chodí za tebou a chtějí se fotit.
- To je moje! - Dobře.
Slavný znamená… Když jsi slavný, tak tě fotí.
Kdo je nejslavnější člověk, kterého znáte?
Máma.
Překlad titulků: Kristýna Wanková