MALEDIVY INDICKÝ OCEÁN
Už od dětství jsem snila o tom, že pojedu na Maledivy.
JMENUJI SE GEORGINA
To moře… Má barvu jako z nějakého filmu.
Zářilo z něj světlo, energie… Neskutečné.
Člověk měl pocit, jako by se vznášel. Jako by ho nesl vítr.
Připadala jsem si jako zrnko písku v oceánu.
Byl to krásný zážitek.
Uvidíme, jestli připluje žralok.
Plavání se žraloky se mi na Maledivách líbilo nejmíň.
Mám strach!
Fakt mě to děsilo.
- Kdo mě ponese? Jsem unavená. Moje nohy… - Já ne.
Když se mě dotkla voda, hned jsem myslela na žraloky.
Poslední den, co je mi 29, mě sežere žralok.
Není to jen strach. Jsem z toho úplně vyděšená.
Všude vidím žraloky. Zahlédnu kámen a myslím si, že je to žralok.
Prý že tady jsou žraloci vegetariáni.
Který žralok je vegetarián? Ne, ne.
To nezvládnu.
Hele, tamhle je něco velkého.
- Jsou tam žraloci. - Dobře.
Byl to žralok. Mládě. Ale stejně žralok.
A jestli je máma poblíž a vidí u mláděte lidi,
kdo ví, jestli nezaútočí?
Hrůza. V kajaku se mi fakt nelíbilo.
Navíc jsem tam uvízla.
A nerada se nechávám unášet proudem.
Neskáču z lodi do moře.
Tam se potloukají žraloci!
Plujte sem!
Když jsem viděla Sergia a Serpienteho, bála jsem se o syna uprostřed.
Kajak nabíral vodu.
Sergio!
Počkej.
Takový drama!
Maledivy bych popsala jako ráj.
Místo, kde si člověk může odpočinout…
a užívat si s rodinou.
Mami, viděla jsem Nema
a taky jsem viděla obrovskou želvu!
Děti moc bavilo plavání se želvami.
Byla tam želva!
A já s ní plaval.
Je to tvůj sen, zlato?
- Můj sen je vidět žraloka. - To teda ne!
Děti byly nadšené.
Ale ony se nadchnou pro cokoli.
Plavali jste výborně.
Tak jo. To samé, ale dál.
Na Maledivách jsem točila video pro Vogue México o tom, co mám v kabelce.
Já to nechápu.
Kabelka toho o ženě napoví hodně.
Ahoj, Vogue.
Jsem Georgina Rodríguez.
A ukážu vám, co mám v kabelce.
Gio, neseď tak rovně.
Ne tak rovně.
- Nemám sedět rovně? - Ne tolik.
Včera jsem se Sorayou cvičila na lepší držení těla
a ty mi teď… Však já jí povím, co děláš.
No protože mluvíš na kameru takhle.
Trošku.
- Audio dobrý? - Gio, mluv, ať tě Ramón slyší.
Čau, nafoukanče.
- Co zvuk? - Dutohlavče.
Skvělý, perfektní.
- Ticho. Nikdo nemluvte. - Mobily.
Pozdrav od Gio.
Ahoj, Vogue. Jsem Georgina Rodríguez a ukážu vám, co mám v kabelce.
- Budeš hodně mluvit. - Počkat.
Jestli poleješ tu kabelku…
Už jsem pila z láhve, ale díky.
- Díky, Ramóne! - Díky za tvou péči!
Je tak pozorný.
Jedeme. Už žádný přerušování.
To filmování kabelky byla velká sranda a velký chaos.
Tři, dva, jedna. Ticho, prosím. Co o tobě vypovídá tvoje kabelka?
Má kabelka vypovídá, že jsem vždy připravená.
Nabíječka. Nevzala jsem ji. Ale vždy ji mám.
- Přinesete ji? - Bez baterky…
Vezmi tu nabíječku na iPhone. Tuhle!
Tu, kde je napsáno „Gio“.
Tři, dva, jedna… Co překvapivého máš v kabelce?
Pár věcí by vás mohlo překvapit, ale nejvíc…
Musíš zopakovat otázku.
Co by…? Co…?
Co překvapivého máš v kabelce?
Spousta věcí by vás mohla překvapit!
- Ticho. Akce. - Čokoládové tyčinky.
Ramóne! Hele!
Neotravuj.
Spěchali jsme, protože už se připozdívalo.
A s těmi přestávkami jsme se báli, že se setmí.
Tak třeba dneska tu mám gumídky.
Jsou pořád celé, protože ty myšky, co mám doma, je ještě neotevřely.
- Můj Rimmel… - Neříkej Rimmel. Je to jiná značka.
Vidíš, jak se vyznám, Ramóne?
Hele, tohle je kolektivní úsilí.
Panebože, co to s váma je?
Tyhle dva citáty pro mě hodně znamenají.
První je…
Ztište ten mobil prosím. Je slyšet.
- Čí je? - Můj ne.
- Nevím. - Je tvůj, že jo?
MASKÉRSKÝ A KADEŘNICKÝ TÝM
Ramóna nejde nemilovat. Ale je to síla.
Dobrý, jedeme. Ať nepřijdeme o světlo.
Mám tu toho spoustu. Třeba sliz na hraní.
Mám tu růženec.
Taky tu mám svoji první značkovou peněženku
z doby, kdy jsem pracovala u Prady.
Je červená, protože podle jedné zákaznice z Asie červená přitahuje bohatství.
- Pak tu mám… - Ty vodní skútry jsou otravný.
…stuhu z katedrály v Zaragoze, co mi dal kamarád.
Ten ostrov je opuštěný, ne? Nikdo tam není.
Jede si to svoje.
Nominuju svou kamarádku Evu Longoriu, aby mi ukázala, co má v kabelce.
Perfektní.
- Rozluč se. „Díky moc, Vogue.“ - Mockrát děkuju, Vogue.
Mrkni nebo pošli polibek a hotovo.
Celou dobu mě přerušuješ.
A potom vyžaduješ dokonalost.
Nejez moje sladkosti.
Teda opravdu…
Ramóne, co kdybys šel pracovat na dálku?
Běž pracovat na dálku.
A neuhodneš, komu jedinému tu vibroval mobil.
Jedinému, kdo pracuje.
Nechtějí mě.
Na tomhle ostrově mě nechtějí.
- Jedeme, prosím. - Pozdrav do Vogue.
Do toho.
A ve všem tom zmatku se Ramón ještě urazí.
V tu nejhorší chvíli.
Moc děkuju Vogue za příležitost ukázat vám, co všechno mám v kabelce.
Doufám, že se vám to líbilo.
Brzy na viděnou.
Zatím ahoj.
- Super! - Bravo!
- Díky. Ramóne! - Dobrý!
Máme se rádi ale ve stresu se občas nepohodneme.
- Ramón! - Vážně se naštval.
- Mám mu zavolat? - Ne, volala jsem mu. Zavěsil.
Chcípám smíchy.
Třeba se děje něco, co ho rozrušilo.
Půjdu se podívat, co se děje.
Ale já pracuju… Pracujeme a on nás ruší. Spěchali jsme kvůli světlu.
- Musí přemýšlet. - A řekne: „Odcházím, je mi to fuk.“
Je to s ním fakt výživný. Prostě…
Jo. Jestli chcete klid, tak ne…
Občas nás má rád, ale…
- Je to dobrej taťka. - Je tam pár pro a dost proti.
Jdi si s ním promluvit, Gio.
- To je ono? - Jo.
Každopádně je to strašná primadona.
Kde je?
- Ramónova vila. - Jo, to je ona.
Tahle?
Má tam čepici.
- Tady je to. Má tu čepici. - Jo.
- Nebere to. - Pracujeme tu.
A musíme tu pobíhat, protože princátko se zlobí.
- Počkat, slyším hlasy! - Víte, že ta pláž je soukromá?
- Víme, Ramóne. - Kdes byl?
Ramónovu odvrácenou stranu si nepřejte.
Primadono! Jé, to triko jsem koupila Júniorovi.
Je pravda, že jsem dost hrdý. Chtěl bych, aby mě víc poslouchali.
Ramóne, takhle naštvaně ode mě odejít!
„Já jdu. Kašlu na Netflix i Maledivy!“
Jsem z vás nervózní.
Rádi se pohádáme.
AGENT, ANGELS PROJECT
Jsme jako manželé, akorát bez toho manželství.
Musíte se ke mně chovat líp, jinak mě lidi nebudou respektovat.
Ramóne, jenom jsme si dělali srandu.
Ale tak tady to máme, se všemi hádkami.
Co se stalo?
No pořád, já nevím, prostě…
- Nedělám to špatně. Proto jsme, kde jsme. - Ale říkali jsme…
Slunce zapadalo a začít znova je těžký. Už zapadlo.
Ale někdy chci, abys použila to nejlepší adjektivum, to nejlepší slovo.
- Ale já už to dělala líp, než jsi říkal. - No…
Načasování a způsob, jak děláš věci, nejsou vždycky nejlepší, chápeš?
Na někoho, kdo si nebere servítky, jsem trochu citlivej.
Řekla jsem, ať jdeš pracovat, protože toho bylo moc.
Já tě znám, Ramóne. Už celé roky.
Když jsi takovej, radši řeknu: „Jdi pracovat na dálku nebo si dej kafe.“
Známe se moc dobře.
A to je taky důležité, ne?
Z Vogue México mi psali, jak to máme udělat.
Když něco říkám, mám k tomu důvod.
Nevymýšlím si to z nějakého rozmaru.
Když člověk hodně pracuje a málo odpočívá, může být popudlivý.
No, prostě se to stalo.
Sportovní den v Torrevieja!
Já na sportovním dni?
Někdo si s tím dal práci, co?
Nápad na sportovní den přišel po tréninku se Sorayou v Saúdské Arábii.
Mluvily jsme o Maledivách a tréninku.
- Bojím se být proti Soraye. - Fakt?
Žádný strategizování!
Zlato, inteligence téhle skupiny není vyvážená.
- Řekneme vám pravdu… - O Maledivách!
Co všichni chcete vědět. Tajemství sportovního dne.
Tři, dva, jedna!
- Start! - Start!
Táhněte! Mně stačila cesta.
Zaprvé, už rozdělení do skupin bylo pofidérní.
Jo. Všichni chtěli Sorayu, ale jenom já měl to štěstí.
- Byl se Sorayou. - Jo.
Táhněte, do hajzlu!
Táhněte!
- Vy netáhnete! - Táhněte!
Vy netáhnete!
Smála jsem se tolik, že jsem stěží udržela lano.
- Táhni dolů! - Já umřu!
Čekala jsem, že to vyhraju. A bum! Do písku.
OSOBNÍ TRENÉRKA
Do toho!
Papa, zlatíčka.
- Jak to? - Já vůbec netáhla. Ramóne, ty vole!
Celé jsem to odtáhl já.
Začalo to jako sranda. „Uděláme si sportovní den. Pár disciplín.“
Nečekali jsme, že z toho budou Hunger Games.
Poteče krev, zlato.
Soraya proti Serpientemu.
- Ale co máme dělat? - Já nevím.
- Musíte se vytlačit z kruhu. - Jasně.
Dala jsem do toho všechno.
- Pozor! - Do toho, Serpiente!
Vytlač ji!
Drž se jí!
A se Serpientem jsem to měla snadné.
Nedej se, Serpiente!
Do toho. Vydrž!
Drž se!
- Mazej ven! - Hurá!
- Dobrá práce! - No, ještě není konec.
Tak, ven z kruhu.
A teď se chci utkat s tebou.
Vůbec jsem se toho nechtěl účastnit.
SOUBOJ DRSŇÁKŮ GEORGINA VS. RAMÓN
Já jsem…
seriózní obchodník.
Ten měsíc je krásnej, co?
- Hele, zlehka! - Zlehka!
Vždyť jsem to neodpočítal. To neplatí!
Ramón byl nažhavenej! Jak se na nás vrhnul!
Nemohl ses dočkat, co?
Myslíš, že mám potřebu válet se v písku?
- Vystrč ho! - Nemá sílu!
- Tam! Pozadu! - Pozadu, Gio!
Do toho!
Kdybych Georgině ublížil, vypadla by na dva měsíce z práce.
To je hodně peněz.
Pozadu, je venku!
Hej!
- Ramón byl venku první. - Remíza.
Ramón šel první.
Nechal jsem ji vyhrát.
Ramóne.
Hodně mě to nakoplo, když jsem Ramóna přetlačila.
Nechal jsem ji vyhrát, protože je šéfka.
- Rozdrtila jsem tě. - Vyhrála.
No dobrý…
Co? Co mám dělat?
Takže si vezmeš další?
Sportovní den byl tak trochu show.
Sorayo! Spadne to!
Spíš to připomínalo Takešiho hrad.
GEORGININA KAMARÁDKA
Ruce do vzduchu! Do vzduchu!
Co děláš? Nezastavuj!
- Co to děláte? - Ven!
Jak ti chutná porážka?
Je mi to fakt jedno.
Hlavně že jsme si to užili.
Teď!
Top!
Helen, dělej!
- Do toho, Sergio! - Helen!
Na chvíli z toho byla Hra na oliheň.
Došlo na dušení. Byly to nervy.
Hrozila mi otrava moukou.
Strčím hlavu do mouky a říkám si: „Ale! Jako bych hledal zlato.“
- Já nemůžu. - A byly to olivy.
- On to jí jako dort. - Jdi ty.
Já nemůžu, nesnáším lepek.
Myslím, že jsme vyhráli všichni, protože jsme do toho dali všechno.
Všichni jsme si to užili.
A všichni jsme měli chuť vyhrát.
Slavit 30. narozeniny na Maledivách bylo něco, co jsem chtěla už od dětství.
Letos to muselo vyjít. Ze Saúdské Arábie je to jenom pět hodin.
Hele, co tu připravili. To je krása.
Od dětství jsem narozeniny slavila na tisíc způsobů.
Někdy v klídku, jindy sama.
Nebo jen s partnerem.
Někdy s dětmi a s partnerem.
Někdy s kamarády.
Pojď sem, Gio, máme pro tebe dárek!
- To je krása! - A teď…
Díky, broučku.
Jsem vděčná Bohu a životu za narozeniny s mými milovanými
a za to, že žiju život svých snů.
Pozor, děti.
- No nevím. - Do toho, neboj se.
Prý miluje čtyřpatrové narozeninové dorty.
- Přitlač. - Je to hračka.
Do toho.
Jestli ten dort máme sníst celý, tak praskneme.
To je ono.
- Ajajaj! - Ale!
Je tak dramatická.
- Piškotový dort. Mňam. - Se smetanou.
A to na ní máme rádi.
Kamarádi mě překvapili skvělým dárkem.
- Jo! - Hurá!
Jupí!
- Jako vážně? - Jo, je to zlatý růženec.
No teda! Zlatý nemám.
Moc se mi líbí.
Líbí se mi, protože zlato nerezaví.
Pořád ho nosím s sebou.
- Asi jsme to trefili. - Jo.
Abyste to trefili, musíte mě znát. A vy mě znáte skvěle.
A vždycky to trefíte.
To je krása!
Teď je tma, ale má skvělý detaily.
Jo. A ta tvář je nádherná. I ten nos.
Mám moc ráda sošky Panny Marie a růžence.
Dávají mi pocit klidu a pojí mě s Bohem.
Podržím ti to.
Teda, Ramóne!
- No teda! - Jak byl Ramón potichu, co?
A navíc miluje Bottegu.
- To je krása. - Nádhera.
- Peněženka. Protože říkáš, že… - Přitahuje peníze.
Že červená přitahuje peníze.
Tam se dávají bankovky.
Když ji naplníš, budou tam peníze.
- Moc děkuju. - Díky.
- Tak, přípitek. - Na tebe!
- Přípitek na Giorgi. - Na Giorgi!
- Na nás! - Na dalších 30 let!
Na novou číslovku.
Přesně se trefili, protože mě dobře znají.
A líbí se mi, že přemýšlejí o tom, co mi vážně dělá radost
a mohlo by mě překvapit.
Na zdraví a ať mi nezrezaví!
Správně!
Fakt noblesní!
Vždycky se mi odvděčíte tím, že jste na mě hodní a jste mi rodinou.
Takže děkuju, že jste tu se mnou. Mám vás ráda.
A my tebe.
- Něco bych řekla, ale nemůžu. - Ramón.
- Povídej, Sorayo. - Nemůžu.
- Kdo je vážnější?
Soraya je naměkko.
- Je to cíťa. - Sorayo.
Je statečná. Je to bojovnice.
Je úžasná máma. A kamarádka.
- A… - Jo.
Hurá!
- Krása. - Je to pravda.
Kdybych řekla všechno, co si o ní myslím,
asi by nikdo nevěřil,
že je to pravda.
Prostě…
vnáší do věcí tolik vášně a lásky.
Kéž by každý byl trochu jako Georgina.
Člověk ji musí znát.
- Víš, že na pláži je kino? - Jo, řekli mi to.
VŠE NEJLEPŠÍ K NAROZENINÁM, GEORGINO
- To je skvělý! Je tu kino! - Paráda! Překvapení!
Panebože!
Ahoj všichni! Gio!
Hodně štěstí, lásko!
Bello, pošli mámě pusinku k narozeninám. Pošli pusinku.
Užijte si to!
Táta vás má moc rád. Gio, miluju tě!
Pošli mámě pusinku. Ahoj!
Na narozeniny očekávám od partnera kytici.
Já mu na narozeniny taky vždycky dávám kytici.
Ale ten večer, nebo den, od něj květiny nedorazily.
Říkala jsem si, že je ještě čas. A dorazily.
Po cestě na Maledivy nastal v mém životě zlom.
Přemýšlím o minulosti, přítomnosti a budoucnosti.
A jsem moc hrdá a vděčná za svůj život a za to, kam jsem se dostala.
Za svou krásnou rodinu a dobré přátele.
RIJÁD, SAÚDSKÁ ARÁBIE RODINNÉ SÍDLO
Nápad na lekce angličtiny vzešel z toho, že už jsem nějakou dobu hledala učitelku.
Ale šlo to ztěžka. Potřebuju cítit spojení.
Chcete nehty ostříhat?
- Chcete je krátké, nebo…? - Ano.
- Hodně krátké. - No, hodně krátké ne.
- Ne příliš krátké. - Jo. Krátké, ale…
Dobře, jistě.
Když jsem na manikúře a pedikúře, trvá to dlouho.
A tak se během toho buď učím anglicky, nebo organizuju focení.
Moment, zavolám učitelce.
Nikdy to nepromarním tím, že tam sedím a čučím.
Rým!
Nikdy to nepromarním tím, že tam sedím a čučím.
Ahoj.
Nemůžu dělat život.
Nemůžu žít.
Aha. Nemůžu žít
bez hezky upravených nehtů.
Dnes jen odstranit, protože potřebuju nehty dokonale příštího 29.
Dobře. A na co se těšíš?
Tvoření vět mi dává zabrat.
Znám hodně slovíček,
ale když je dávám dohromady, mluvím nesouvisle.
Těším se…
pozvala na mé kamarády…
pro…
Strávit den v Paříži.
Super.
Zjistila jsem, že abych mohla konverzovat v angličtině,
musím přehodit výhybku a myslet anglicky.
Abych přemýšlela v angličtině, musím se do toho na nějakou dobu ponořit.
No, prostě na tom makám.
Poslední dva týdny jsem poprvé připravená…
na přehlídku.
Výborně.
Moc se těším.
Ano, je to vzrušující.
Moje lekce jsou super zábavné.
Občas jenom mluvíme.
Jindy mi dává cvičení.
No a…
Už mě prokoukla a ví, že mě musí nějak motivovat.
Dělala jsi něco na oslavu Valentýna?
Snídani s přítelem, protože musí hrát.
Mám speciální dárek. Moc hezký.
A pro mě je každý den Valentýn,
protože žiju s láskou.
- Ty jsi romantička! - To jo.
To je dobře.
Vidím u sebe v angličtině velké pokroky.
Ale musím to procvičovat, protože hodina někdy nestačí.
Dobře. Díky moc.
- Dobře. Díky. - Zase zítra. Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Pardon, nemluvím…
Pardon, nemluvím anglicky moc dobrý.
Ale mluvím anglicky tak 50 na 50.
Před Vánoci mi zavolal Guram, návrhář Vetements,
a mluvili jsme o mém snu předvádět na přehlídce v Paříži během Fashion Weeku.
Od té doby jsem tak nadšená, že se nemůžu dočkat.
Na jedna, dva, tři, čtyři.
Ohnout dozadu. Pět, šest.
A tady neukážeme, ale zvedneme ruce nahoru.
V Arábii jsem uslyšela písničku ze žánru bachata.
A samozřejmě mě to nadchlo.
A tak jsem napsala svojí trenérce Lee, jestli má čas a může přijet.
Otočit, spustit ruce.
Pět, šest, sedm.
A nakonec kroužíme.
- Jedna, dva, tři. - Takhle?
Když půjdu tu přehlídku Vetements v Paříži,
řekla jsem si, že se musím trochu uvolnit
a spojit se svou ženskou stránkou, s latinskoamerickou Gio.
Sedm. Dozadu.
Dva, tři, čtyři, dozadu.
Šest, sedm, ruce, osm a základní krok.
Jako by mě to zresetovalo
a vrátilo mi to tu ženskost a tělesné vyjádření,
které mě baví a patří ke mně.
Tanec mě na duševní úrovni propojuje s mým já.
S Georginou.
Je to, jako když někdo potřebuje přírodu, aby se napojil na svoje vnitřní já.
Já to tak mám s tancem.
Jedeme do obchoďáku.
Plánujeme si šílenosti.
V práci se taky dost nasmějeme.
Ale asi nejvíc si užíváme to, co si naplánujeme s dětmi.
Člověka to nabudí do života.
Mám tam dvoumetrovou fotku pro Guess.
Vážně?
- Kdopak to tam je? - Kdo to je?
- Hele. - Hele.
Hele, Alano. V tom pojedeme.
V čem?
Jsem podělaná strachy.
- Pojď. - Mami, můžu jet?
Zdejší obchoďáky jsou skvělé,
když tam člověk chce jít s dětmi, s rodinou.
Je tam všechno. Můžete podniknout něco romantického, něco s přáteli…
Pojď, Ramóno!
Prosím tě, neumři.
- To je děsivý. - Neumírejte.
- Koukni, jak vystupujou. Celý napjatý. - Bože. Připrav se!
To ne!
- Není se čeho držet. - Prosím?
To je děsivý, co?
- Dobře… - Hele, máma!
Kdyby byl problém, máme udělat tohle.
- Děsivý! - Ramóno, to je prča, co?
Šílený, když jsme vzlítli.
- Nic horšího jsem nezažil. - To jo.
- Jeden z nejhorších zážitků. - Ten úplně nejhorší.
Je to trochu jako se vznášet nebo jako být u NASA a jako…
Jako být ve vesmíru. Na Měsíci.
Je to podobné, protože nemáš vládu nad tělem.
Je dobře, že děti nešly.
Gio!
- Co? - Ať to neroztáčí.
- Fajn. - Popros je.
Je to bezpečné?
Když jsem byl v dětství poprvé na atrakci,
byla to taková hrůza, že už jsem nikdy nešel.
Bylo to fakt příšerný. Mám z toho trauma.
- Bože, začínám toho litovat. - Ajaj.
Jak jsme se sem dostali?
Ajaj, ono se to točí a tak. No tohle!
- To je teprve půlka. - Proč tohle dělám?
- Bude to čím dál víc? - Mám tohle zapotřebí?
Vypadá to jako sranda.
Tak si řeknu, že to zkusím.
A pak je mi tak blbě!
Upřímně bych to nikomu nedoporučil.
Serpiente!
Zastavte to!
Jak jsem se sem dostal?
MADRID ŠPANĚLSKO
Dobrý den.
Jako správná Latinoameričanka budu na obálce Vogue México.
- Ahoj. - Jak se máš?
Aby se o mně v Latinské Americe něco dozvěděli.
Když tě poslední dobou nutím tolik makat, mám pro tebe překvápko.
Vážně?
Fotíme teď hodně obálek, ale tahle je pro Mexiko…
- Mám hlad. - Pojď.
- To je gazpacho? - Nech tam ty španělský věci.
Jdeme se podívat na něco jiného.
- Tady. - Ale!
- Udělal jsem ti mexický koutek. - No tohle!
- Jak se ti to líbí? - Moc!
Ještě že tu nejsou děti, jinak…
Máš to spíš na zobání. Ale nepřeháněj to před focením.
Ramón pořád říká, ať nejím sladký.
Pak přijdu na focení a on mi tam v dobré víře připraví sladký koutek.
Takže jak to teda je?
Mám ho jíst, nebo ne, Ramónku?
Tak jdeme na to. Musíme…
A objednej mi víc šunky.
Vogue Portugal už máme. A dneska děláme Vogue México y Latinoamérica.
Mám spoustu práce.
Takže když mám v práci malou přestávku, tak si tam naplánuju schůzku.
Ta značka spodního prádla, jak jsem říkal. Za chvíli tě představím.
Nemám čas. Musím mít schůzky na place.
Když má focení,
zvu klienty na lokaci, na které jsme, aby se s ní setkali.
Evo, Marto, jak je?
- Dobrý den. - Těší mě.
- Díky. - Jistě.
Promiňte, že jsem vás vytáhl na plac.
- Není problém. Díky za pozvání. - Je nám potěšením.
Má ráda vaši značku. Takže kdybychom se dohodli…
Myslíme, že hodnoty, které ztělesňujete, se přesně hodí k tónu naší kampaně.
Vy máte také skvělé hodnoty.
- A potřebujeme ambasadorku, která má… - Všechny ty vlastnosti v jednom, jako já.
- Ano. - Přesně.
- Ne? - Ano.
Ano, jste velice přirozená. A ztělesňujete rodinné hodnoty.
Jsem fintivá. Jsem sexy. Dbám o sebe.
Dbám o zdraví a cením si…
Akorát dneska mi zaplavili šatnu sladkostmi.
Ale normálně je nejím.
No dobře.
Děláme pro velké značky,
ale pracujeme i s rodinnými podniky, protože máme rádi osobní kontakt.
Vidělas, jak se ráno připravuje?
Ano, ráno se chystá opravdu dlouho.
Ukázalo se, že dcera šéfky mojí kamarádky sleduje Jmenuji se Georgina a má mě ráda.
- Ahoj. - Stydí se.
- Jak je? - Ahoj.
Ahoj. Díky, žes přišla.
Prý jsi viděla Jmenuji se Georgina a obdivuješ moji rodinu.
- Vyrobila jsem ti dárek. - To je krása. Děkuju.
Vidělas celý ten seriál?
Jo? A líbil se ti?
Je tak nadšená. Ani jsi nespala.
- Vzali ji ze školy, aby mohla přijet. - Opravdu? To máš dneska štěstí.
Tohle je důležitější.
Nejdůležitější je, aby sis užívala a byla šťastná a hodně se učila.
Tvůj táta mi říkal, že ti to ve škole výborně jde a že jsi moc hodná.
Osobně ji pozdravit a dát jí pusu bylo… Prý to byl jeden z jejích nejhezčích dnů.
Podíváme se, jak fotí? Chtěla bys?
Jestli chceš, dej si sladkosti.
Měla jsem radost, že jsem součástí tak výjimečného okamžiku.
Má dlouhé vlasy.
Chtěla bych taky takové, ale zase ne až na zem.
Takové bys chtěla? Dobře.
IKONY DNEŠKA
- Krásný dům, co? - To jo.
- Jak je? Ahoj! - Skvěle.
- Tvůj první videoklip? - Jo.
- Co říkáš na písničku? - Super.
Už ji znáš?
- Jo. Má skvělou energii. - Super.
- „Energía Bacana“. - Díky. Budeš skvělá.
- Jo. - Moc děkuju.
Nikdy jsem nečekala, že budu ve videoklipu,
ale kamarádka a producentka Jmenuji se Georgina řekla,
že pracuje na novém videu pro zpěváka Yatru.
„Zahrála by sis v tom prosím?“
A já: „Když se to sejde, udělám to.“
Tak. Ticho, prosím!
A akce!
Překlad titulků: Kristýna Wanková