PARIS I FRANKRIKE
I den kjolen følte jeg meg
stolt av mannen jeg er sammen med,
vakker, sexy og sterk.
Signaturene er ulike.
Det er signaturen på sjutallet, men på baksiden
er den korte signaturen.
Ja, dette er den lange.
Den store på sjutallet. Dette er den raske.
Ja.
Da vi bodde i Manchester, besøkte jeg ham i Sveits.
Jeg tok med en signert T-skjorte fra Cristiano.
Han ble inspirert
og skapte haute couture med Cristianos T-skjorte.
Det er en T-skjorte, og den er fortsatt veldig uformell.
Men når du bruker ringen…
KREATIV DIREKTØR
…blir den en aftenkjole.
Og du vet…
Hvis jeg tar på deg øredobber, vil det virke falskt.
Men ringen som har en betydning, det er veldig vakkert.
Denne delen er vakker.
Ja.
Det er en løftering mellom Cristiano og meg.
Guram ba meg bruke den på catwalken.
Alt henger sammen.
Jeg skal ikke bruke den røde treningsjakken i showet.
Men det er en fin jakke å bruke, den ser ut som en del av denne looken.
Når alle modellene har gått ut, tar vi den av deg.
-Ok. -Perfekt.
-Hestehale eller knute? -Knute.
-Ja? -Ja, fordi…
Ja, sant.
Se så fin den er bak. Vi vil ikke skjule ryggen.
-Sant. -Og se på formen her.
Den går dypt ned. Kommer ut.
Det er kledelig. Det er vilt.
-Fantastisk. -Jeg elsker det.
Du er selvsikker. Flott.
Jeg er usikker på sirkelen.
Dette er første gang hun går. Null erfaring.
Ikke smil.
-Er du fornøyd? -Det er perfekt.
Jeg er glad for at vi…
Det er første gang jeg ser den på henne og at den er perfekt.
Guram er et geni.
Alt arbeidet som ligger i det. Han er en motepioner.
JEG ER GEORGINA
-Det blir et stort øyeblikk. -Ja, jeg vet det.
Vi må komme på prøven, fordi du gjør det for første gang.
Vi trenger litt tid.
Du må føle energien
til de andre modellene så du forstår det.
Vi lagde barneklær for første gang i januar.
-Vi så noe av det i atelieret. -Vi så det i Sveits.
Størrelsen på prøvekolleksjonen er åtte år.
Perfekt.
Jeg tror det er perfekt størrelse. Voksenstørrelse til Junior.
-Ja, absolutt. -Han bruker medium.
Fantastisk.
-Det blir vilt. -Ja, jeg vet det.
Jeg er veldig kresen,
så jeg ba Ramón om å finne en runwaycoach for å øve
og finpusse det Guram ba meg øve på.
-Hei. -Hei. Hvordan går det?
-Jeg heter Sara. -Bra. Du?
-Hyggelig å møte deg. -Deg også. Takk.
-Hvordan går det? -Bra.
Dette er en opplevelse, sant?
-Din første catwalk, sant? -Ja, det stemmer.
Jeg tror at i dagevis…
Jeg kan ikke slutte å tenke på hva jeg har begitt meg ut på.
Og nå kan jeg ikke trekke meg.
Noen timer før showet ble jeg mer og mer nervøs.
Det er normalt. Jeg er et menneske.
De sa: "Ikke kryss føttene når du går."
Showet har en mer alternativ stil.
Krysser du føttene, svaier du med hoftene.
De vil ikke se det.
-Ja, men jeg liker det. -Ja.
Klem inn magen og rumpa.
Ok?
Veldig viktig. Se på et fast punkt.
Se direkte foran deg.
-Vær seriøs. Som om du er sint. -Nei.
Tenk på noe som gjør deg sint.
-Ja. -Deg.
Du gjorde det lett. Rett frem…
Sånn ja. Ok, kom igjen. Kraftig. Veldig bra.
Og jeg har barna mine foran meg.
Han sa: "Ikke se på dem, ikke smil."
Nei.
Modellen vil ikke gå meg ned.
Ikke tenk på dem.
Fokuser på deg selv. Glem den som går bak deg, ok?
Guram fortalte at modellene går superfort.
Han ba meg slå på motoren.
-Jeg tror jeg klarer det nå. -Veldig bra.
Takk, Sara.
Takk selv. Det var en glede.
Guram ba meg gå med sterke skritt,
fort, ikke smile og ikke se på publikum.
VETEMENTS-SHOWET, MOTEUKA I PARIS
4:00:00 TIL SHOWSTART
Så snart jeg kom på Vetements-showet,
gikk jeg ut på scenen og begynte å gå.
Etter en runde var jeg klar for å kle meg.
Ja.
Hei.
-Du er vel ikke nervøs? -Nei.
-Jeg sa… -Jeg er glad.
Noen var nervøse, jeg sa til dem:
"Seksti prosent av modellene mine går for første gang i livet."
-Ja. -Vi har en god blanding.
Vi har gjort det komfortabelt for alle.
Bare gå. Du trenger ikke å gjøre noe spesielt.
-Bare gå. -Ja.
-Ok. -Enkelt.
-Jeg er så redd for at folk skal se det. -Ja.
Derfor vil jeg være sikker på at vi holder alt hemmelig.
Ok.
For når folk ser klærne, klikker de.
Ja.
Behold jakken på til siste sekund.
-Ok. Jeg tar den av. -Jeg skal også være der.
Når du kommer ut, er jeg der også. Elena er der, og vi tar jakken.
Ikke i siste sekund, 30 sekunder før.
Ja, perfekt.
-Ja? -I køen.
-Ja, vi gjør det, og jeg tror det blir… -Ok.
-Takk for muligheten. -Ok.
Det blir flott.
-Topp stemning. -Ja.
Ha det.
Det var veldig viktig for Guram at kjolen ble holdt hemmelig.
Vi hadde mye hemmelighold mellom oss.
Her om dagen ødela jeg kjolen under tilpasningen.
-Det tok tolv timer å fikse den. -Tolv!
-Fikk du sminke på den? -På kragen.
Pokker. Nå har dere funnet opp maneten.
Maneten.
Vi måtte finne opp "maneten".
Det er en pose over hodet så jeg kan kle på meg
uten å flekke til kjolen.
Vi dekker til Gio.
Looken er uten jakken fordi…
Ingen får se det som er under før showet.
3:15:00 TIL SHOWSTART
-Se så kul dressen hennes er. -Den er hennes.
-Virkelig? -Ja.
De vil gå meg ned.
Bare gå ut.
Husk å se hvor det hvite og grå begynner.
-Så du ikke ser på publikum. -Ok.
-Men jeg er flau. -Nei, kom igjen. Flau?
Jeg er flau.
Ok. Jeg tror det går bra. De er ikke så raske.
Ja, men med musikken og når det…
Jeg ble litt nervøs på prøven med de andre modellene
på grunn av tempoet.
MODELL
Skal vi gå forbi eller ikke?
Jeg så Valentina, som er argentinsk. Jeg var glad vi delte catwalken.
Her om dagen prøvde jeg den og flekket den til.
-Jeg ville gjort det samme. -Det tok tolv timer å fikse den.
Det er en veldig dynamisk, veldig sterk gange.
Kjenn på musikken, på takten.
Jeg er nervøs.
Gå til takten.
Kjenn på bassen, ok?
Det er Ivana.
Hun slipper aldri vesken, som søsteren min.
-Begynner straks. -Ja.
1:45:00 TIL SHOWSTART
-Helen, hvem ordner slepet mitt? -Hva?
Hvem ordner slepet mitt?
Jeg! Jeg venter på deg og fikser det.
Jeg har hjelpere til å fikse sminken, men de lar meg ikke gå ennå. Jeg går nå.
Vent!
Vent litt.
Festen begynner, folkens.
Hun gikk ut som en rakett.
På prøven måtte vi gjenta alt tre ganger.
Jeg var livredd rett før showet.
"De vil tråkke på meg…" De gikk så fort. Jeg kunne bare sette på sprang.
Det som var vanskeligst for meg var at kjolen havnet under skoene.
Jeg snublet nesten ett par ganger.
Jeg prøvde å følge alle rådene fra treneren og Guram.
-Hei. -Jeg har ikke fått tre steg ennå.
Liker du den?
-Takk. -Herregud. Spektakulær.
SKUESPILLER
Nydelig!
1:10:00 TIL SHOWSTART
Jeg begynner med sminke og hår nå. Da jeg trente alene, snublet jeg ikke.
Men jeg snublet da jeg gikk med alle. Hælene setter seg fast i kjolen.
Cris sa: "Du virker nervøs. Slapp av, kjære. Dette går bra."
Jeg vet du vil gjøre det bra. Jeg tar det helt med ro. Seriøst.
Hvis jeg går sakte, går det bra.
Ja. Ikke rør deg før jeg sier "gå".
Jeg ordner slepet, så går du.
-Kjære. -Kjære.
-Hva skjer? -Det er ei som heter Ivana her.
En modell. Nydelig.
Hun vil ikke gi slipp på Birkinen sin. Hun vil gå med den.
"Søsteren min er likedan. Hun vil ikke skille seg fra vesken."
Vi sa at det ikke er søsteren min, men hun er vikar-Ivana.
Så morsom med veska overalt.
-Hun har det bra, og hun er nydelig. -Det er så kult. Uansett.
-Klem. -Ha det.
-Hvor skal vi sitte? -Mye nærmere for å se mamma.
-Dette er designeren. -Hei, Helen.
-Mateo. -Mateo.
Alana.
Hun er veldig sjenert.
Mateo.
-Hei. -Hei. Hyggelig å møte deg.
Hyggelig å se deg. Du er så stor.
-Gio sa du var stor, men… Jøss. -Han blir din neste modell.
-Snart modell. -Nettopp.
Snart modell.
Ja. Hyggelig å se deg.
Hente mamma. Kom tilbake.
Overraskelse!
Se på disse modellene! Jeg elsker T-skjorten din.
Jeg elsker å dele profesjonelle øyeblikk med barna mine, vi oppdager verden sammen.
Og det gjør meg opprømt og stolt at mine første også er deres.
Må du gå sånn?
Det stemmer!
I hæler?
I disse.
Barna mine var heldige nok til å bli de første i Vetements-barneklær,
og de var kjempeglade, superstolte,
og de passet perfekt til Vetements-moten, klærne.
-Kom igjen, gå. -Nei!
-Hva er du redd for? -Hvorfor går ikke du?
Jøss. Du sier det til oss, men går ikke.
-Gå. -Cris, gå nå.
-Dere to. Dere er jenter. -Gå hvis du vil.
Ok, jeg…
Og du, Cris, kan også gå. Gutter kan også…
-Jeg kan ikke. -Jo.
00:30 TIL SHOWSTART
Folkens. Jeg er lei for det. Vi må gå.
-Han sa ett minutt for fem minutter siden. -Ok.
-Hvordan ser jeg ut? Pen. -Nydelig.
Stopp. Ta på meg jakken.
-Kan jeg ta på glossen? -Ta på glossen senere.
Ja, jeg gjør det i køen. La meg ta på pudder.
Alt jeg kunne tenke på var ikke å tråkke på kjolen
og ikke bli gått ned av modellene.
SANGER
SKUESPILLERINNE
SANGER
Siste ord før vi går i moteuka for Vetements?
Jeg er nervøs, men det er hemmelig.
SKUESPILLERINNE
Klokken er 17:36.
0:00:15 TIL SHOWSTART
Jeg måtte ha et seriøst uttrykk, gå i takt med musikken
og psyke meg opp til å gå på catwalken.
0:00:02 TIL SHOWSTART
Designet, hvordan alt var… Man følte seg ustoppelig.
Det var en unik og fantastisk følelse.
Det var et ikonisk moteshow.
Alle antrekkene var uttrykksfulle.
Og med alle de ikoniske kvinnene som gikk for ham,
tenk at jeg var blant dem,
det var en fantastisk dag, og vi kom på nyhetene.
GEORGINA SKINNER PÅ CATWALKEN
VETEMENTS PÅ CATWALKEN I PARIS
OVERRASKELSE: GEORGINA GÅR
-Georgina. -Ta hånden ned.
At min første catwalk ble i Paris
med barna til stede og min partners T-skjorte…
Jeg er stolt av å representere verden beste
på brystet og i hjertet mitt,
og også Vetements for første gang.
Det var som om alle stjernene sto på linje.
-Du var så flink. Spektakulær. -Hvordan så mamma ut?
Spektakulær.
Jeg sier det ikke bare som din venn.
Ansiktet ditt. Holdningen.
Jeg kom ut og så telefoner, og jeg begynte å bli nervøs.
-Folk friket ut. -Det var uventet.
Så snart du kom ut, kunne man høre murring.
-Ja. -Folk friket ut.
Det var helt uventet.
-Og de friket ut. -Ja?
Og da du gikk forbi, så alvorlig… En ekte modell, de var sånn…
Friket ut.
Jeg kunne ikke se på barna, jeg hadde blitt distrahert.
Fokuset var et alvorlig uttrykk.
Et urbant uttrykk. Så det motsatte av hvordan jeg er.
Takk for at du ble. Tusen takk.
Takk.
-Likte du det? -Ja.
-Det var en spesiell opplevelse for meg. -Vakker.
-Takk. -Herregud.
Jeg visste ikke… De er så søte.
Dere ser ut som de kuleste modellene i verden.
Det er første gang barn har på seg Vetements.
-Første gang. De første. -Ja.
De er forbløffet. De kan ikke snakke.
Se på meg. Jeg har denne.
Alt er Vetements!
For meg er det en begivenhet jeg har bearbeidet litt etter litt.
-Takk. -Tusen takk.
-Du var så selvsikker. Jeg var så stolt. -Ja.
Hun var så selvsikker. Du kan ikke tro det.
Jeg så det under prøvene.
Det var ti ganger bedre enn under prøvene. Hun gikk som en supermodell.
Jeg ble sjokkert.
For meg var det fint å ha Gio i kjærestens T-skjorte
som du kan ta på, og så blir den som en aftenkjole.
Ja.
Jeg bruker ofte Cristianos klær.
-Jeg bruker alltid hans. -Det vi kan gjøre…
Jeg skal si deg noe. Det jeg synes vi bør gjøre…
Du burde beholde kjolen.
-Sikker? -Selvfølgelig.
-Ja. -Det er din historie.
Det er din T-skjorte. Cristianos signatur.
Vet du hvorfor? Jeg kan ikke kle en modell for et magasin…
Nei.
Og en dag, om vi trenger å ha den på museet, gjør vi det.
Takk.
Guram ga meg kjolen
som var inspirert av min partners fotballhistorie.
Jeg vet hvor jeg skal ha den.
MADRID I SPANIA
FAMILIEHJEMMET
Guram fortalte meg at denne kjolen var verdig et museum.
Og hva er bedre enn mitt eget museum? Jeg bygde et arkiv til meg selv.
Jeg ville lage et minimuseum med kjolene mine.
De har mye sentimental verdi for meg.
Og hva er bedre enn å gi dem et rom for seg selv?
Jeg har alle kjolene mine her så døtrene mine kan arve dem
og bruke dem når de vil, om de vil ha dem.
Og hvis ikke, er de suvenirer.
Jeg beholder mine mest ikoniske kjoler.
Fra den røde løperen, spesielle arrangementer…
Dette er favoritten min.
TIL VETEMENTS
RIYADH I SAUDI-ARABIA
Jeg var den første europeeren i en Amara-linsekampanje.
Det er en kampanje for kontaktlinser.
men fordi de er for arabiske land, er de ikke som de vi har her.
Blå, grønne, hva som helst. Nei. De har ulike brune nyanser.
-Vil du sette inn linsene? -Ja.
La oss sette dem inn.
Da jeg hadde kortere negler, var det mye mer komfortabelt.
Denne gangen var de lange, så det var vanskelig, for jeg er pysete.
Jeg skal ikke se.
Jeg vil dø.
Og øynene er et skjørt organ.
Ramón, hvor mange det er.
-Hvor mange av disse? -Seks.
Kan de ikke bare bruke Photoshop?
I morgen, heftig øyekatarr. Jeg bare sier det.
En gave å ta med hjem.
Men det gikk bra. Jeg fikk ikke øyekatarr.
-Kan du bli penere? -Helt ærlig, nei.
Ikke gjør meg så pen. Jeg føler meg som et maleri.
-"Jøss." -Hvem er hun?
Å, men…
Ramón, du er drøy.
Jeg tok bildet. Han var ikke i det.
Han gjør sånn her.
-Jeg så deg. -Jeg fotobombet ikke.
Jeg så på håret ditt. Jeg bryr meg ikke.
Ok. Jeg ser bra ut, sant?
-Hvor er mamma? -Mamma er der inne.
Skatt, kom du til slutt?
Sånn. Ferdig!
LISBOA I PORTUGAL
Helt siden jeg var liten har jeg drømt om et strandhus.
Etter alt dette arbeidet, har jeg klart å gjøre det til virkelighet.
Jeg er kjempestolt av det.
Gio!
-Kjære. Hei. -Kjære.
Alt vel?
-Flott. -Jeg tok med en gave.
-Du tuller. -Hva?
-Hva har du tatt med? -En bonsai.
-Ikke gå inn i huset med den. -Hva?
-Det er forbannelsen. -Hvilken?
-Bonsai, følg meg. -Hva er det med deg og bonsai?
Hver gang jeg har gitt en bonsai eller fått en i gave, tok forholdet slutt.
Jeg vil ikke ha den.
-Skal vi gi den til en nabo? -Ja.
Er det noen du vil gi den til?
Noen jeg vil avslutte ting med? Nei.
For de fleste bringer bonsai vanligvis flaks.
Men hver gang jeg gir noen en bonsai, forsvinner de fra meg.
Jeg vet ikke om det er beskyttelse, for å se det i et positivt lys.
Så jeg har forbudt alle fra å gi meg en bonsai.
Og det umulige forholdet betyr at jeg er enda mer… Vet du?
Mer betatt av dem, men nei.
Sett den der. De bringer hell.
-Bonsai. -Vennskapstreet.
Jeg vet ikke om planten beskytter meg. Jeg burde spørre en bonsai-ekspert.
Jeg vil ikke risikere vennskapene mine.
Vårt vennskap er velsignet av Fatima.
-Av Vår Frue av Fatima. -Jøss!
Velkommen til strandhuset mitt.
Fantastisk.
Jeg har alltid forestilt meg at det skulle være i Infinity-stil.
Dør, stue, hage og basseng.
Jøss, for en plass.
-Superminimalistisk. -Så fint.
Palmer. Så tropisk. Nydelig.
Jeg kunne ha drept gartneren. Ikke bonsai.
-Men de er formede trær. -En bonsai er en slik jeg tok med.
-De små er ikke bonsai. -Nei.
-Ikke de heller. -Ingen av dem.
Se som elsker det.
-De har plass til å leke. -Ja.
-Bassenget er vakkert. -Ja.
Jeg må varme det, for det er iskaldt.
Jeg liker å ha beina i det.
-Det er lårsvette, kjære… -Så hett.
-Det er ille. -Badstuen!
På denne tiden blåser det mye her,
men vi har andre måneder.
I dette huset har jeg Vår frue av Fatima.
Enda en drøm realisert i 2024.
Jeg har alltid villet ha et strandhus. Vet du hvor dette prosjektet ble født?
-Hvor? -Under VM i Qatar.
Vi bodde i et nydelig hus. Jeg sa: "Jeg vil gjerne ha et slikt hus.
Nær stranden. Jeg kan dra dit med barna. Ha tingene mine der."
-Et sted som er ditt. -Ja.
Som ditt andre hjem.
Jeg gjorde alt veldig rent. Pastellfarger…
Det ble flott.
Livet mitt er veldig kaotisk, jeg vil ha det motsatt i huset mitt.
Alt er bare ro og orden.
Fantastisk. Så vakkert.
Veldig karibisk.
Og extremaduransk. Du må gjennom Extremadura for å komme hit.
Extremaduransk på grunn av de sterke røttene der,
og karibisk på grunn av hagen og palmene.
Hva vil du kalle det? For når vi skal besøke deg.
Perlen.
I Qatar bodde vi på Perleøya.
-Og det er perlefarget. -Villa Perla.
-Jeg elsker det.
Perlen, kjære.
Jeg vil beskrive kjærlighetshistorien min som et ekte eventyr.
For de fleste er Cristiano verdens beste spiller,
men for meg er han mitt livs kjærlighet.
Vi ble skapt for hverandre. Vi utfyller hverandre så godt.
Han er min livsledsager.
Min beste venn. Min fortrolige.
Han er hjemme, familie og kjærlighet.
Han er uten tvil min sjelevenn.
Hvordan kan jeg ikke tro på Gud når Cristiano er alt jeg ba om?
Hurra!
Fantastisk!
Takk.
Vi bør gå inn, Cris. Det er kaldt.
-La oss skåle. -Skål.
Og det er drømmene som har gått i oppfyllelse så langt.
-Se på alle fiskene! -Se! En fisk.
Fiskene!
Vann!
Pass deg, Mateo. Se opp.
Livet vårt vil snart forandre seg igjen.
Men i mellomtiden går jeg hånd i hånd med deg.
I samme retning mot en lys fremtid.
Min vakre familie vil alltid være sammen.
Hvor enn de er…
…er vårt paradis.
Så nå vil jeg si at jeg er glad i dere.
Jeg vil takke dere fra bunnen av mitt hjerte
for å ha gått gjennom dette prosjektet med samme engasjement
som jeg har hatt siden første øyeblikk.
Hei! Skjønne!
Hei!
-Alana, Mateo! -Mateo!
Jeg ville snu situasjonen i dag
og si hvor takknemlig jeg er for dere.
Jeg er Georgina hadde ikke blitt Jeg er Georgina uten dere.
Det ser så lett ut når det er filmet,
men det krever mye arbeid.
Og det finnes ikke noe bedre team i verden enn dere for å få dette til.
Ok, på tre!
Herlig!
JEG ER GEORGINA
GOURMETKLUBBEN
Måtte Netflix-teamet aldri mangle noe.
Jeg ville gi dere en gavekurv.
Med skinke og god vin.
Da kan de nyte det med familiene sine.
Cris ville gi dere noe for all kjærligheten dere gir meg.
Superteamet mitt.
Så han ville signere T-skjorter.
Dere er et fantastisk team.
Dere har vært ved min side,
og vært inspirert til å vise det beste av meg.
Forhåpentligvis kan vi fortsette sammen.
Gio vil alltid elske dere.
Én, to, tre! Action!
-Det er så vanskelig. -Faen.
Må vi bli med henne?
Du som ikke klatrer ned. Så frekk… Bli der.
Vil noen slå meg?
Et fall kan ødelegge ryggen. Jeg vil ikke falle.
Den beveger seg.
Giorgi!
Pokker.
-Jeg er tilbake. -Kyss.
For pokker.
Kjære, så kjedelig.
Det er siste skoledag. Kom hit, heks!
Ingen skole i morgen!
Mamma!
Barça!
Ikke vis dette på Netflix, ok?
Ikke på Netflix.
Ta et bilde.
Godt gjort, Alana.
Klapper.
Bibbidi-bobbidi-boo, showet er over.
Vi kan filme det med vår, og du legger til sangen.
Det blir redigert.
Fjern lyden. Ferdig.
Eller gå litt lenger unna for å gå foran kamera.
Jeg vil gå, og dere får det Gud vil.
-Ha det, Netflix! -Ha det, Netflix!
-Nok. Det er badet. -Det er badet.
Det er badet.
Gi meg potetgull.
Herfra.
De er…
Så god skinke.
Eller en chorizo-sandwich.
Folk vil spise potetgull i intervjuer fra nå av.
Kan vi vente et øyeblikk? Ok?
Vane. Se på henne.
Vane kan ikke bevege seg i morgen.
Å, Vane.
Nei! Den falt!
Jeg er en dårlig skuespiller.
Hvorfor?
Dere er ferdige, gutter.
Flott bilde.
Kjære, ingen skal lukte.
Kjære deg!
Kjære deg.
-Jeg tok mikken. -Vær så snill.
-Takk, Cris. -Ha det.
Ha det bra.
Vil dere se?
"Jeg så det ikke."
-Jeg tok en flott selfie her. -Vi vil ikke se selfien din, takk.
Skru av radioen.
Vi snakker dritt når de kutter.
Vane, vi har kuttet, ikke sant?
Netflix er ferdige!
-Nå! -Nå!
Vi drar hjem!
Tekst: Anya Bratberg