ПАРИЖ ФРАНЦІЯ
У цій сукні я відчула
гордість за свого чоловіка,
відчула себе вродливою, сексуальною, сильною.
І підписи інші.
Це підпис на сімці, але якщо подивитися зі спини,
там коротший підпис.
Так, це довгий.
Повний на сімці. А це швидкий.
Так.
Коли ми жили в Манчестері, я поїхала до нього у Швейцарію
й привезла йому підписану футболку Кріштіану.
І це надихнуло його
створити откутюрну футболку Кріштіану.
Це футболка, і вона досі проста.
Але я думаю, якщо надіти каблучку,
це зробить її більш вечірньою й бальною.
І знаєш…
Якщо я не одягну тобі сережки чи щось таке, це фейк.
Але каблучка, яка також має зв'язок, думаю, це дійсно прекрасно.
Ця частина прекрасна.
Так.
Це каблучка, яка символізує мій союз із Кріштіану.
Ґурам сказав, щоб я одягла її на подіум.
Усе пов'язано.
Я не використаю в показі червону спортивну куртку.
Думаю, було б гарно її одягти, бо вона наче частина цього образу.
Щойно всі моделі вийдуть, у цей момент ми знімемо її з тебе.
-Добре. -Ідеально.
-А потім хвостик чи ось так, ґулька? -Думаю, ґулька.
-Так? -Так, бо дивися…
Так, правда.
Як ззаду гарно. Не хочеться закривати задню частину.
-Правда. -І подивися на форму тут.
Заходить глибокого вниз. Виходить.
Це так їй личить. Збожеволіти.
-Неймовірно. -Я в захваті.
Ти впевнена в собі. Чудово.
Я не впевнена щодо кола.
Вона виходить уперше в житті. Типу, з нуля.
Не всміхайся.
-Ти радий? -Я думаю, ідеально.
Я радий, що ми це робимо…
Я вперше бачу її на ній, і все ідеально.
Ґурам — геній.
Уся робота, яку він вкладає. Він піонер моди.
Я — ДЖОРДЖИНА
Кажу тобі, це буде велика подія.
Так, знаю.
Треба прийти на репетицію,
бо, оскільки ти робиш це вперше…
Нам потрібен час.
Я можу сам із тобою, але тобі треба відчути енергію
інших моделей, щоб зрозуміти.
А ти знаєш, що в січні ми робили дитячий одяг?
Вперше.
-Ми бачили дещо в ательє. -Ми бачили у Швейцарії.
Наш вік вибірки для одягу вісім років.
Ідеально. Їхній розмір.
Думаю, це ідеальний розмір, а для Джуніора ми б зробили великий одяг.
-Так, однозначно. -Він любить середнього розміру.
Буде неймовірно.
-Це буде шалена мить. -Так, я знаю.
Оскільки я дуже прискіплива,
я попросила Рамона знайти мені тренерку для ходіння на подіумі,
щоб виконати те, що просив Ґурам.
-Привіт. -Привіт. Як справи?
-Я Сара. -Добре. А в тебе?
КАСТИНГ-ДИРЕКТОР
-Рада знайомству. -Я теж. Дякую.
-Як справи? -Чудово.
Це цілий новий досвід, так?
-Твій перший подіум? -Так, правильно.
Гадаю, що я довго…
Я не перестаю думати про те, у що я влізла.
І оскільки це завтра, назад дороги нема.
За кілька годин до показу
я почала трохи нервувати.
Це нормально. Я з плоті й крові.
Для завтрашнього показу сказали: «Не став одну ногу перед іншою».
Бо, показ, як ми сказали, в більш альтернативному стилі.
Якщо одна нога йтиме попереду іншої, це миттєво змусить тебе вихиляти стегнами.
Цього вони не хочуть.
-Так, але мені це подобається. -Ясно.
Тож втягни живіт і дупу.
Гаразд?
Дуже важливо. Дивися на нерухому точку.
Спробуй сфокусувати погляд перед собою.
-Будь серйозною. Наче ти сердита. -Ні.
Подумай про те, що тебе дратує.
-Так. -Ти.
Ти полегшив мені завдання. Відразу…
От і все. Добре, гайда. Напористо. Дуже добре.
Плюс мої діти будуть переді мною.
Він сказав: «Не дивися на них і не усміхайся».
Ні, звісно.
Модель мене не зіб'є.
Не хвилюйся за них.
Ти зосередься на собі.
Забудь про те, хто йде за тобою, гаразд?
Ґурам розказав мені, що моделі ходять дуже швидко.
Він сказав натиснути на газ.
-Добре, гадаю, тепер виходить. -Дуже добре.
Дякую, Саро.
Ні, дякую вам. Із задоволенням.
Ґурам попросив мене йти сильними кроками,
швидко, не усміхаючись і не дивлячись на аудиторію.
ПОКАЗ VETEMENTS ТИЖДЕНЬ МОДИ В ПАРИЖІ
4:00:00 ДО ПОКАЗУ
Щойно я приїхала на показ Vetements,
найперше, що я зробила, пішла пройтися подіумом.
Щойно я зробила перший прохід, я була готова вдягатися.
Так.
Вітаю.
-Ти не нервуєш, так? -Ні.
-Я казав… -Я щаслива.
Я казав деяким нервовим:
«Шістдесят відсотків моїх моделей ідуть уперше в житті».
-Так. -Тож у нас справді гарний мікс.
І ми робимо так, щоб усім було комфортно.
Ти просто іди. Не треба робити ніяких божевільних рухів.
-Просто іди. -Так.
-Гаразд. -Просто.
-Я так боюся, що люди дізнаються. -Ага.
Ось чому я хочу переконатися, що все в таємниці.
Гаразд.
Бо коли люди побачать одяг, вони ошаліють.
Так.
Не знімай куртку до останньої секунди.
-Гаразд. Я її заберу. -І я теж там буду.
Перш ніж ти вийдеш, я теж буду там. І Елена там, і ми заберемо.
Скажімо, не в останню секунду, а за 30 секунд до.
Ага, ідеально.
-Так? -У черзі.
Так, і ми це зробимо, і, гадаю, це буде…
Добре.
-Дякую за можливість. -Гаразд.
Буде чудово, друзі.
-Чудовий настрій. -Так.
Бувай.
Для Ґурама було надзвичайно важливо тримати сукню в таємниці.
Тому між нами було багато секретності.
Днями я зіпсувала сукню на примірці.
-На ремонт пішло 12 годин. -Дванадцять годин!
-Замастила макіяжем? -Білий комірець.
Трясця. І тому ти винайшла цю медузу.
Медузу.
Довелося винайти «медузу».
Це мішок на голові, щоб я могла одягнутися,
не забруднивши сукню.
Ми ховаємо Джіо.
Образ без куртки, бо…
Ніхто не побачить, що під нею, поки не настане час для показу.
3:15:00 ДО ШОУ
-Дивися, який у неї крутий костюм. -Але це її, чи не так?
-Справді? -Так.
Вони мене зіб'ють.
Просто вийди.
Не забувай дивитися туди, де починається біле з сірим.
-Щоб не дивитися на людей. -Ага.
Але мені соромно.
Годі тобі, люба. Соромно!
Я соромлюся!
Гаразд. Здається, усе добре. Навіть не так швидко.
Так, але з музикою й коли…
Я трохи нервувала на репетиції з іншими моделями
через їхній темп.
Я така, ми пройдемо чи ні? Я налажаю?
Я побачила Валентину, аргентинку. Я була в захваті, що ми йдемо разом.
Днями я приміряла його й заплямувала.
-Я теж могла. -Дванадцять годин, щоб зняти комірець.
І пришити його назад.
Хода дуже динамічна, дуже потужна.
Слухатимете музику. Вона дуже бітова.
Дуже діє на нерви.
Будь ласка, йдіть під музику.
Маєте чути бас, гаразд?
Це Івана, як моя сестра.
І вона завжди із сумочкою. Як сестра.
-Ось-ось почнеться. -Так.
1:45:00 ДО ШОУ
-Гелен, хто займається моїм шлейфом? -Що?
Хто розгладить мій шлейф?
Я! Я чекатиму там на тебе, і я все поправлю.
У мене є помічники, але мене ще не пускають. Я зараз іду.
Чекай!
Так, зачекайте секунду.
Вечірка починається, друзі.
Вона вилетіла, як ракета.
На репетиції ми мусили все тричі повторити.
І я була нажахана перед виступом.
Типу, «На мене наступлять…» Вони так швидко йшли.
Єдиний вихід — тікати.
Найважча частина шоу для мене,
що бавовняна сукня потрапляла під лаковані чоботи.
Тому іноді вона застрягала, і я ледве не спіткалася.
Я намагалася дотримуватися всіх порад тренерки з ходіння на подіумі,
а також, звісно, підказок Ґурама.
-Вітаю. -Я ще не зробила трьох кроків.
Подобається?
-Дякую. -Боже. Вражає.
МАРСІЯ КРОСС АКТОРКА
Приголомшливо!
1:10:00 ДО ШОУ
Зараз мені робитимуть макіяж і зачіску. Але я тренувалася сама й не спіткнулася.
А на репетиції з усіма спіткнулася. Підбори зачепилися за сукню.
Я подзвонила Крісу, який сказав: «Ти нервуєш.
Розслабся, кохана. У тебе все вийде».
Я знаю, ти впораєшся.
Я розслаблена. Справді. Знаєш?
Ні, але якщо я йду повільно, все гаразд.
Так. Поки я не скажу: «Іди», не рухайся.
Я розправлю твій шлейф, і ти підеш.
-Люба. -Люба.
-Як ти, люба? -Тут є дівчина, на ім'я Івана.
Модель. Красуня.
Вона не відпускає свою «Біркін». Вона з нею ітиме.
Я така: «У мене сестра така ж. Вона не розлучається зі своєю сумкою».
Ми сказали, що це не моя сестра, але вона заміна Івани.
Так смішно, всюди із сумкою.
-У неї все чудово, і вона прекрасна. -Це так круто. В кожному разі.
-Цілую. -Бувай.
-Де ми сидітимемо? -Набагато ближче, щоб бачити маму.
-Дивіться, це дизайнер. -Привіт, Гелен.
-Матео. -Матео.
Алано.
О, вона дуже сором'язлива.
Матео.
-Привіт. -Вітаю. Приємно познайомитися.
Радий бачити. Ти такий дорослий.
-Джіо казала, що ти великий, але, овва… -Він буде твоєю наступною моделлю.
-Скоро буде моделлю. -Саме так.
Скоро модель.
Так. Радий бачити.
Заберіть мамусю. Вертайтеся.
Сюрприз!
Погляньте на цих моделей! Яка гарна футболка.
Люблю ділитися професійними моментами з дітьми,
бо ми відкриваємо світ разом.
І я радію й пишаюся, що мої перші рази також і їхні.
Тобі треба буде так іти?
Аякже!
На підборах?
У цих.
Моїм дітям пощастило
бути першими дітьми, які носять Vetements,
і вони були дуже раді, дуже горді
й ідеально підходили для стилю Vetements, для одягу.
-Уперед, ідіть. -Ні!
-Чого ви боїтеся? -Чому б тобі не піти?
Ого. Ти кажеш це нам і не йдеш.
-Іди. -Крісе, іди.
-Ви дві. Ви дівчата. -Ти йди, якщо хочеш.
Гаразд, я…
І ти, Крісе, теж можеш пройтися. Хлопці також можуть…
-Я не можу. -Ні, можеш.
0:30:00 ДО ШОУ
Гаразд, друзі. Вибачте. Нам буквально треба йти.
-Сказав одна хвилина п'ять хвилин тому. -Гаразд.
-Гелен, який у мене вигляд? Гарна. -Красуня.
Стій. Одягни мою куртку.
Можна взяти блиск?
Нанесеш їй блиск пізніше.
Ага, я зроблю це в черзі. Я лише припудрю.
Я думала лише про те, щоб не наступити на шлейф сукні
й щоб мене не збили моделі.
ДЖЕЙ БАЛЬВІН СПІВАК
ВІЛЛОУ СМІТ АКТОРКА
FEDEZ СПІВАК
ШЕР СПІВАЧКА
НОА САЙРУС СПІВАЧКА
ЄЛЕНА КАРЛЕУША ВІННІ ГАРЛОУ
Останні слова перед дефіле на Тижні моди в Парижі для Vetements?
Я хвилююся, але це таємниця.
ДЖУЛІЯ ФОКС АКТОРКА
Зараз 17:36.
0:00:15 ДО ШОУ
У мене мав бути серйозний вигляд обличчя.
Я мала йти під біт,
налаштуватися, щоб пробігтися подіумом.
0:00:02 ДО ШОУ
Дизайн, те, як все було влаштовано. Здавалося, тебе не зупинити.
Унікальне й прекрасне відчуття.
Це був культовий показ моди.
Усі його творіння мали послання.
І особливо з усіма знаковими жінками, які йшли для нього,
те, що я серед обраних,
ну, це був чудовий день, і ми потрапили в новини.
ДЖОРДЖИНА ВІДРОДЖУЄ ФУТБОЛЬНУ МОДУ
VETEMENTS ЗНОВУ НА ПОДІУМІ В ПАРИЖІ
СЮРПРИЗ НА ПОДІУМІ: ВИХОДИТЬ ДЖОРДЖИНА
Прибери руку з обличчя.
Моє перше дефіле під час Тижня моди в Парижі
перед дітьми у футболці мого партнера…
Це джерело гордості представляти найкращого у світі
на моїх грудях і в серці
й уперше для Vetements.
Наче всі зірки зійшлися.
-Ти така молодець. Захоплива. -Як ваша мама виглядала?
Захопливо.
Присягаюся. Я кажу це не лише як подруга.
І твоє обличчя. Ця харизма.
Я вийшла й побачила телефони, і почала нервувати.
-Всі ошаліли. -Це було неочікувано.
Щойно ти вийшла, почулося шепотіння.
-Так. -Всі ошаліли.
Це було геть неочікувано.
-І вони ошаліли. -Так?
І коли ти проходила, така серйозна… Реальна модель, вони такі…
Шаліли.
Я не могла дивитися на дітей, інакше я б відволіклася,
а фокус був на серйозному виразі обличчя.
Шанобливий вираз. Це повна протилежність мене.
-Дякую, що залишилася. -Дуже дякую.
Дякую тобі.
-Ти отримала задоволення? -Так.
-Для мене це дуже особливий досвід. -Прекрасна.
-Дякую. -Боже мій.
Я не знав… Вони такі милі.
Ви всі маєте вигляд найкрутіших моделей у світі, чесно.
Це вперше діти в одязі Vetements.
-Вперше. Перші люди. -Так.
Вони вражені. Навіть говорити не можуть.
Дивіться на мене. Ось у мене є.
Усе Vetement!
Для мене це подія, яку я потроху осмислюю.
-Дякую. -Дуже дякую.
-Ти так впевнено йшла. Я так пишався. -Так.
Вона була такою впевненою. Аж не віриться.
Але я вже бачив під час репетиції.
У десять разів краще, ніж на репетиції.
Вона йшла як супермодель.
Я був шокований.
Мені було добре мати Джіо у футболці її хлопця,
яка потім перетворюється на вечірню сукню.
Так.
Я часто використовую одяг Кріштіану.
-Я завжди одягаю його футболки. -Ми можемо…
Я тобі дещо скажу. Кириле, думаю, ми маємо…
-Маєш лишити собі сукню. -Га?
-Ти впевнений? -Звісно.
-Так. -Це твоя історія.
Але це твоя футболка. Підпис Кріштіану.
Знаєш чому?
Бо я не можу одягнути цю футболку
ні на жодну модель ні для жодного журналу…
Так.
І якщо нам треба буде виставити її в музеї, зроби це.
Дякую.
Ґурам віддав мені сукню,
на яку його надихнула футбольна історія мого партнера.
Я вже знаю, де її покладу.
МАДРИД ІСПАНІЯ
РОДИННИЙ ДІМ
Ґурам сказав мені, що ця сукня гідна музею.
А що може бути кращим за мій власний музей? Я створила архів.
Я вирішила створити мінімузей із сукнями,
бо в них багато сентиментальної цінності.
І що може бути краще, ніж знайти місце лише для них?
Я зібрала всі мої особливі сукні в цьому місці,
щоб мої доньки їх успадкували
й носили, коли захочуть, якщо вони колись захочуть.
А якщо ні, то це спогади.
Я зберігаю найзнаковіші сукні.
З червоних доріжок, особливих подій…
Це точно моя улюблена.
ДЛЯ VETEMENTS
ЕР-РІЯД САУДІВСЬКА АРАВІЯ
Я була першою європейкою, яка знялася в кампанії Amara Lenses.
Це кампанія для контактних лінз,
але оскільки вони для арабських країн,
вони не такі як у нас.
Сині, зелені, будь-які. Ні. Різні відтінки коричневого.
-Хочеш лінзи, щоб їх одягти? -Так.
Одягнімо їх.
Коли в мене були коротші нігті, моя перша кампанія була комфортнішою.
Але цього разу вони дуже довгі, тож було важко, бо я гидлива.
Я не дивитимуся.
Я хочу померти.
Плюс очі — делікатний орган.
Рамоне, спитай, скільки їх.
-Скільки таких викликів? -Шість.
Не могли зробити якийсь розумний фотошоп?
Завтра купа кон'юнктивіту. Кажу тобі, дорогенька.
Подарунок додому.
Але все закінчилося добре. У мене не було кон'юнктивіту.
-Цікаво, ти можеш бути ще гарнішою? -Чесно, ні.
Не роби мене такою гарною. Потім я наче картина.
-Коли я все знімаю, типу, «Овва». -Хто вона?
А, та…
Рамоне, ти взагалі.
Я робила фото. Його на ньому не було.
Він підходить ближче й робить це.
-Щойно тебе побачила. -Це не фотобомба.
Я дивився, як у тебе волосся спадає.
Нехай. Мені байдуже.
Гаразд. У мене гарний вигляд, так?
-Де мама? -Мама там.
Любий, ти врешті-решт прийшов?
Усе.
Готово!
ЛІСАБОН ПОРТУГАЛІЯ
З дитинства я завжди мріяла про будинок на пляжі.
І після всієї цієї роботи я змогла втілити цю мрію в життя.
Я дуже пишаюся тим, як усе вийшло.
Джіо!
-Люба. Привіт, подруго. -Люба.
Як справи?
-Чудово. -Я принесла подарунок.
-Ти жартуєш. -Що?
-Що ти мені принесла? -Бонсай.
-Дорогенька, не заходь із цим у будинок. -Що?
-Це прокляття. -Яке прокляття?
-Бонсай мене переслідує. -Що в тебе з бонсаєм?
Щоразу, коли я дарувала бонсай або мені його дарували,
закінчувалися стосунки.
Тільки не всередину.
-Залишимо сусідові? -Так.
Чи ти знаєш, кому його можна віддати?
З ким я хочу закінчити стосунки? Ні.
Більшості людей бонсай зазвичай приносить удачу.
Але щоразу, коли я дарую комусь бонсай, він зникає з мого життя.
Не знаю, удача це чи захист, якщо подивитися в позитивному світлі.
Тож я нікому не дозволяю дарувати мені бонсай, і сама не дарую.
І ці неможливі стосунки означають, що я ще більше… Розумієш?
Більше горю ними, але ні.
Залиш там.
Вони приносять удачу.
-Бонсай. -Дерево дружби.
Я не знаю, чи ця рослина насправді мене захищає.
Треба спитати експерта з бонсаю.
Про всяк випадок не хочу ризикувати моїми друзями.
Нашу дружбу благословила Фатіма.
Мати Божа Фатімська.
Овва!
Представляю тобі мій пляжний будинок.
Неймовірно.
Найбільше в цьому будинку мені подобається те, що я завжди уявляла,
що це буде стиль нескінченності.
Двері, вітальня, двір і басейн.
Ого, який двір.
-Так, супермінімалістичний. -Гарно.
Пальми. Такі тропіки. Краса.
Ледве не вбила ландшафтника. Тільки не бонсай.
-Але це скульптурні дерева. -Це я тобі принесла бонсай, дорогенька.
-Ці маленькі не бонсай. -Ні.
-Ні. Жодне з них.
Дивися, як дітям подобається.
-У них є місце для гри. -Так.
-І басейн прекрасний. -Так.
Треба купити обігрівач, бо холодно.
Я люблю просто опустити ноги.
-Пітна промежина… -Така гаряча.
-Це найгірше. -Сауна!
Цього місяця в цьому регіоні дуже вітряно,
але, хай там що, в нас будуть інші місяці.
У цьому домі я теж поставила маленьку Фатімську Мати Божу.
Ще одна здійснена мрія у 2024.
Я завжди хотіла мати будинок на пляжі. Знаєш, де народився цей проєкт?
-Де? -На чемпіонаті світу в Катарі.
Ми жили в шикарному будинку, і я сказала: «Боже, я б хотіла такий будинок.
Близько до пляжу, щоб я могла поїхати з дітьми. Тримати речі».
-Своє місце. -Так.
Типу, другий дім.
Я зробила все дуже чисто. Пастельні кольори
Вийшло чудово.
Моє життя дуже хаотичне, і я намагаюся зробити будинок геть протилежним.
Тож тут панує порядок і мир.
Це чудесно. Так гарно.
Дуже по-карибськи.
І Естремадура. Треба їхати через Естремадуру, щоб попасти сюди.
Щось від Естремадури через міцне коріння там
і від Карибів через двір і пальми.
Як ти хочеш його назвати?
Коли їздитимемо до твого будинку.
«Перлина».
Бо в Катарі ми жили на Перловому острові.
-І перламутровий. -Вілла «Перлина».
-Обожнюю.
ВІЛЛА «ПЕРЛИНА» ПОРТУГАЛІЯ
«Перлина», дорогенька.
Я б описала мою історію кохання як реальну казку.
Для більшості людей Кріштіану — найкращий гравець у світі
через усе, що він зробив, але для мене він кохання життя.
Без сумніву, ми створені одне для одного.
Ми так добре доповнюємо одне одного.
Він мій супутник життя.
Мій найкращий друг. Мій довірений.
Він дім. Він сім'я. Він любов.
Він моя споріднена душа.
Як я можу не вірити в Бога, коли Кріштіану — все, про що я молилася?
Ура!
Клас!
Дякую.
Краще ходімо всередину, Крісе. Холодно.
-Тост. -Будьмо.
І це все мрії, які збулися.
-Подивіться на всю цю рибу! -Поглянь! Риба.
Рибини!
Вода!
Обережно, Матео. Обережно.
Мені здається, що наше життя скоро знову зміниться.
Але тим часом я далі йтиму рука в руку з вами.
У тому ж напрямку, до світлого майбутнього.
Моя прекрасна родина завжди буде разом.
Де б вони не були…
там буде наш рай.
Тож, командо, я хотіла вам сказати, що люблю вас.
І подякувати вам від щирого серця
за цей проєкт з такою ж відданістю й хвилюванням,
які в мене були з першої миті.
Привіт! Красуне!
Привіт!
-Алано, Матео! -Матео!
Гаразд, я хотіла помінятися місцями сьогодні
й сказати, що дуже вдячна вам усім.
Без вас не було б ніякої «Я — Джорджини».
Здається, це так легко, коли вже знято,
але все це вимагає багато роботи.
ДЖОРДЖИНА КІНЕЦЬ
І немає кращої у світі команди, ніж ви, щоб досягти того, чого ми досягаємо.
Добре, на три!
Гайда!
Я — ДЖОРДЖІНА NETFLIX
КЛУБ ГУРМАНІВ
Нехай моїй команді Netflix нічого не бракує.
Я хотіла поділитися з вами подарунковим кошиком.
З гарною шинкою, хорошим вином.
Щоб вони насолодилися нею зі своїми сім'ями.
Кріс хотів усім вам щось дати за всю вашу любов до мене.
Моя суперкоманда.
Тож він хотів підписати кілька футболок.
Ви неймовірна команда.
Ви були поруч зі мною
й, найголовніше, надихали знайти й показати найкраще в мені.
І сподіваюся, ми й далі зможемо ділитися й рости разом.
Я люблю вас. Джіо завжди вас любитиме.
Один, два, три. Мотор.
-Це так важко. -Трясця.
Ми маємо піти з нею?
Ти з твоїм неспусканням. Нахабство… Лишайся там.
Хтось дасть мені ляпаса?
Падіння може розфігачити хребет. Я не хочу падати.
-Він ходить. -Обережно!
Джорджі!
Бляха.
-Я вернулася. -Повітряний цілунок.
Я вернулася, бляха.
Дорогенький, ти зануда.
Це останній день у школі. Ходи сюди, відьмо!
Завтра нема школи!
Мамо!
«Барса»!
Не показуй це на Netflix, добре?
-Ні… -Не для Netflix.
Зроби фото.
Молодець, Алано.
Хлопавка.
Знімали-знімали — і зняли, шоу завершено.
Можемо зняти з нашими, а ти додаси пісню.
Відредагується пізніше.
Прибери звук. І все.
Або трохи відійдіть, щоб іти перед камерою.
Я краще піду, і ви отримаєте, що Бог забажає.
-Бувай, Netflix! -Бувай, Netflix!
-Досить. Це вбиральня. -Це вбиральня.
Це вбиральня.
Дай мені
картопляні чипси.
Звідси.
Вони…
Така смачна шинка.
Або сендвіч з чорізо чи щось таке.
Я вже бачу, як люди почнуть наминати чипси.
Можна зачекати секунду?
-Ване. -Погляньте на неї.
Завтра Ване не зможе рухатися.
Ой, Ване.
Ні! Упав!
Я хотів бути актором, але це був жах.
Чому?
Ви в дупі, хлопці.
Чудовий знімок.
Дорогенька, тут ніхто не має смердіти.
Дорогенька!
Дорогенька.
-Я взяв мікрофон. -Ні, прошу.
-Дякую, Крісе. -Звісно. Бувай.
Будь здоров.
Хочете побачити? Дивіться.
«Я не бачила, тату».
-Я зробив тут чудове селфі. -Ми не хочемо бачити твоє селфі, дякуємо.
Вимкни радіо.
Попліткуємо, коли вони закінчать знімати.
Ване, ми вже закінчили, так?
Це кінець на Netflix!
-Зараз! -Зараз!
Ходімо додому!
Переклад субтитрів: Людмила Речич