4 ЛИПНЯ 1911 РОКУ
МІССІСІПІ
БОЖЕ, БЛАГОСЛОВИ АМЕРИКУ
- Синку. Пам'ятаєш, як свистіти? - Так, сер.
Як побачиш, що хтось іде, свисти.
- Зрозумів? - Так, сер.
Добре, синку!
- З того боку. - Гаразд.
Гаразд, штовхаємо на три.
- Штовхаємо. Готовий? - Гаразд. Давай.
БОЖЕ, БЛАГОСЛОВИ АМЕРИКУ
Бою! Виходь сюди, негайно!
Гори в пеклі, Бою Чарльзе!
Виходь негайно!
Ми знаємо, що ти там! Виходь!
Де він?
Дивіться за деревами!
Паліть!
УРОК ФОРТЕПІАНО
25 РОКІВ ПО ТОМУ
Гаразд, Лаймоне, заводь!
Давай. Заводь.
Отак от.
- Я ж казав, що поїде. - Заводь. Ти бісів брехун.
- Знаєш, що це за поле, синку? - Не знаю.
Це поле соняшників.
Ясно.
Ходімо.
ПІТТСБУРҐ
Це там.
- А якщо вони сплять? - Не хвилюйся.
До інших новин: міністерство сільгоспу заявило про тривожне відкриття,
що, на думку експертів, може знищити врожай фруктів
на довгі роки.
Професор Вілсон називає це панамською хворобою.
У звіті, наданому місяць тому,
зазначено, що вона дісталася бананового дерева...
Агов, Доуку!
Доукере!
- Агов, Берніс! - Хто це?
Відчиняй, старий. Це я.
Хто?
Це я!
Бой Віллі. Відчини двері.
Мало не підстрелив тебе. Що ти тут робиш?
Я ж казав, Лаймоне.
Це Лаймон. Пам'ятаєш Лаймона Джексона з дому?
Це мій дядько Доукер. Лаймон думав, що ви спите.
- Думав, ти в Міссісіпі. - Ми з Лаймоном продаємо кавуни.
У нас там вантажівка. Ціла вантажівка кавунів.
Де Берніс? Гей, Берніс?
- Берніс спить. - Нехай встає.
Три роки вже не бачив свою сестру. Гей, Берніс!
Звідки у вас ця вантажівка?
Лаймонова. Я підкинув ідею привезти сюди кавуни нею.
Бой Віллі каже, що повертається, але я лишуся.
- Гляну, що тут. - Мене спершу завезеш.
Стільки кавунів, ясно, що вантажівка зламалася.
Чого ви розкричалися?
Привіт, Берніс. Доукер сказав, що ти спиш.
Я кажу, що можеш і привітатися.
Ти заявляєшся з таким гамором о п'ятій ранку.
Не можна, як люди. Треба розвести шум і гам.
Я просто радий бачити Доукера.
Я проїхав 2 800 км, щоб побачити сестру. Подумав, може, встане привітатися.
Тепер можеш іти знову нагору.
Це Лаймон. Пам'ятаєш Лаймона Джексона з дому?
Як справи, Берніс?
А ти така, як я собі уявляв.
А чого це ви тут так розбушувалися?
- Розбудите сусідів своїм шумом. - Ми вечірку затіваємо.
Доукере, де пляшка? У нас із Лаймоном свято.
Духи «Жовтого пса» забрали Саттера.
- Що? - Спитай Лаймона.
Його знайшли вже зранку. Кажуть, потонув у колодязі.
- Коли це сталося, Бою Віллі? - Десь три тижні тому.
Ми дізналися, як були в округу Стоунер.
Ми сміялися. Думали, це смішно.
Здоровило під 150 кг упав у свій власний колодязь.
Кажуть, Духи «Жовтого Пса» штовхнули його.
Не хочу чути ці дурниці.
Хтось там штовхає людей у колодязі.
У нас повна вантажівка кавунів.
- Звідки ця вантажівка? - Лаймонова. Доукере, де пляшка?
Ти точно десь тримаєш у себе пляшку.
Лаймон купив вантажівку, щоб було де спати.
Шериф його шукає. Тепер і Стовалл його шукає.
Він спить у вантажівці і ховається від них.
Я і кажу: «Поїхали до сестри».
Бою Віллі, коли ви з Лаймоном плануєте повертатися?
Лаймон каже, що залишиться. Щойно продамо кавуни, я повертаюся.
Оцим і займіться, і зробіть це швидко.
Мені тут не потрібен цей галас.
Дивно, що Маріту не розбудили.
Це те піаніно?
Так.
Поглянь, Лаймоне.
Бачиш це різьблення? Про нього я розповідав.
Бачиш, як усе гарно вирізано, відполіровано і взагалі?
- Такого піаніно більше не знайти. - Так, дуже гарне.
Я ж казав. За нього багато дадуть.
Бой Віллі тільки про це й говорив усю дорогу.
Я втомився вже слухати про це піаніно.
Доукере, брат Саттера продає землю.
Каже, мені хоче продати.
Тому я і приїхав сюди.
Одну частину грошей маю.
А продам кавуни — матиму ще одну.
Потім Берніс продасть піаніно — це третя частина.
- Берніс не продасть піаніно. - Я поговорю з нею.
Побачить, що я можу купити землю Саттера, і передумає.
Викинь цю думку з голови. Берніс не продасть це піаніно.
Я поговорю з нею.
Скільки землі лишилося в Саттера?
Сорок гектарів. Хороша ділянка.
Він продавав її по шматках. Хорошу частину залишив собі.
Тепер має відмовитися.
Його брат приїхав з Чикаго на похорон.
У нього в Чикаго бізнес з обладнанням для содової.
Він дуже хоче продати землю, Доукере. Не хоче морочитися.
Він сказав, що оскільки наші сім'ї довго знайомі,
і оскільки ми були хорошими друзями,
він хоче продати її мені.
Попросив у нього два тижні.
Він сказав, що зачекає. Тому я приїхав.
Я продам кавуни, попрошу Берніс продати фортепіано,
додам ці гроші до тих, що я заощадив,
а потім зайду, зніму капелюха,
покладу гроші на стіл,
укладу угоду і піду собі.
Весь врожай бавовни лишається мені.
Найму людей, щоб вони працювали. Га?
Очищу бавовну, отримаю насіння, і побачимося наступного року.
Може, навіть посаджу тютюн. Або овес.
Буде нелегко переконати Берніс продати піаніно.
Пам'ятаєш Ейвері з тих країв?
Він тепер тут.
Схиляє Берніс вийти за нього після смерті Кролі.
Він тут уже роки два. Називає себе пастором.
Я знаю Ейвері.
Він працював у Вілшов. Лаймон теж його знає.
Так, хоче одружитися з Берніс.
Вона поки відмовляє, але він не здасться.
Він не відступає від неї.
Ейвері думає, що всі білі — круті.
Не знає, що є білі й бідніші за нього.
Він має прийти сьогодні вранці.
Берніс іде з ним у банк по позику на його церкву.
Тому я знаю, що Берніс не продасть піаніно.
Він просив його продати, щоб були гроші на церкву.
Присилав сюди людину.
Кого це?
Якийсь білий ходить по хатах кольорових, скуповує музичні інструменти.
Купує чисто все.
Ударні, гітари, гармоніки, фортепіано.
Ейвері прислав його сюди. Він дивився на піаніно, захоплювався.
Запропонував хорошу ціну.
Вона його відправила, налетіла на Ейвері, що прислав.
Доукере!
- Доукере! - Берніс?
Берніс?
Боже!
Що відбувається? Усе гаразд. Я з тобою.
Давай. Сідай.
Давай. Що сталося?
- Саттер... - Що сталося?
Саттер стоїть у коридорі.
- Бою Віллі? - Тут нікого немає.
Бою Віллі!
Доукере. Що з нею?
- Берніс, що сталося? - Вона каже, що бачила привида Саттера.
- Що? Якого ще Саттера? - Він стояв там.
Берніс привиділося. Нема там нікого.
- Іди туди, Доукере. - Вірю тобі на слово.
Берніс каже те, що бачила. Що привид Саттера в коридорі.
- Вона не вигадала. - Вона марить. Який ще привид?
Хочеш води? Принеси склянку води, Бою Віллі.
Нащо вода. Вона нічого не бачила.
Іди подивися. Там тільки Маріта.
- Нехай Берніс розкаже. - Та прошу.
- Давай, Берніс. - Я лише...
Я вийшла з кімнати, щоб спуститися сюди,
а Саттер стояв у коридорі.
Який він був?
Як Саттер. Такий, як завжди.
Саттер і до сусіднього села б не дістався.
Як би він знайшов дорогу в Піттсбурґ? Він про нього і не чув.
Дай Берніс закінчити. Я слухаю.
Просто стояв там у синьому костюмі.
Він за життя і з Марліна не виїжджав.
А тепер, як помер, то приїхав сюди?
Що далі, Берніс?
Якщо Берніс його бачила, як каже, то тікала б світ за очі.
Кажи. Не зважай на брата.
Він мав капелюха?
Лише в синьому костюмі.
Він просто стояв, дивився на мене і промовляв ім'я Боя Віллі.
До чого тут я?
Думаю, ти скинув його в колодязь.
І де логіка?
Тобто я пішов, заховався в бур'янах,
де бродячі пси і купа його мотлоху?
Виходить, я сховався
і став чекати, коли він підійде, подивитися точнісінько в колодязь?
А потім підбіг і штовхнув його?
Здорованя під 150 кілограмів.
Чому він кликав тебе?
Він схилився над колодязем.
Як він знає, хто його штовхнув? Будь-хто міг бути.
Де ти була, коли Саттер упав?
Де був Доукер?
Ми з Лаймоном — в окрузі Стоунер. Скажи.
Духи «Жовтого Пса» забрали Саттера. Так і було.
Говори про цих духів, скільки хочеш.
Я краще знаю.
Духи «Жовтого пса» штовхнули його. Так кажуть люди.
Це він. Я бачу його.
Його знайшли в колодязі, і всі кажуть,
що це, певно, Духи «Жовтого пса», як і з рештою.
Прийшов і заговорив про мене.
Це лише марення Берніс.
Не знаю, що вона ще вигадає.
Я хочу, щоб ви з Лаймоном пішли з мого дому.
Ідіть, куди хочте.
Ти завжди приносиш якусь халепу.
Якби не ти, Кролі був би живим.
Кролі що?
Я не винен, що Кролі вбили.
Кролі не дитина. Мав свою голову.
Просто йди геть. Нехай Саттер шукає тебе деінде.
От і піду.
Щойно ми продамо кавуни. До цього я нікуди не дінусь.
Чорт, я ж тільки приїхав.
Мариш щось. Саттер мене шукає.
Саттеру потрібне це піаніно. Оце Саттер і шукає.
Йому довелося сконати, щоб дізнатися, де воно.
На твоєму місці, я би позбувся його.
А з ним і привида Саттера. Позбудься його.
Звільніть із Лаймоном мій будинок від цього неподобства!
Скажи їй, Доукере. Ну, яка логіка?
Я ж казав, Лаймоне,
Берніс побачить мене, і знову почнеться. Чи ж не казав?
Зараз вигадала історію про Саттера, щоб вигнати мене зі свого дому.
Я нікуди не піду, поки ми не продамо кавуни.
То йдіть і продавайте!
Продай їх і повертайся до себе!
Нехай люди прокинуться.
Бой Віллі каже, що, якщо вийти зарано і розбудити народ,
то вони розлютяться і нічого не куплять.
Довго чекати не доведеться. Уже й сонце надворі.
Зазвичай усі прокидаються.
Ходімо, Доукере. Проведи мене нагору.
Допоможи розбудити і зібрати Маріту. Та й мені треба зібратися.
Бою Віллі,
просто продай ці кавуни,
і покиньте з Лаймоном мій дім.
Побачиш Саттера — передай йому, що я чекаю на нього.
А якщо він знову їй явиться?
Це її марення. Нема там ніякого привида.
Ти надто швидка для мене.
Привіт, сонечко.
Ану, обійми мене.
Давай, обійми дядька Віллі. Не соромся.
Тільки поглянь, Доукере. Як вона виросла. Правда ж?
Так, вона підростає.
- Як справи, сонечко? - Добре.
Ти ж мене пам'ятаєш?
Я твій дядько Бой Віллі з Півдня.
Тобі тут подобається? На Півночі?
Це Лаймон. Він мій друг. Ми продаємо кавуни.
Як справи? Ти схожа на маму.
Я тебе пам'ятаю ще в підгузках.
Коли приїдеш на Південь до мене? Дядько Віллі купить собі ферму.
Величезну ферму.
Приїжджай, і я навчу тебе їздити на мулі.
Навчу тебе і курку забивати.
Мама таке робила.
Нічого складного.
Береш її за шию...
Скручуєш її!
Добряче хапаєш,
а тоді просто скручуєш їй шию,
кидаєш у каструлю і готуєш.
І маєш смачнючу страву.
Дядько Доукер каже, твоя мама змусила тебе грати на піаніно.
Ану, зіграй щось для мене.
Давай.
Отак.
Дядько Віллі дасть тобі десять центів.
Покажи, що ти вмієш.
Не соромся.
За десять центів не соромно.
Отак от.
Не поспішай.
- Що? Це все? - Так, це все.
Давай я тобі дещо покажу.
Чекай. Це не те.
Бач?
Бачиш, що я роблю?
Це називається буґі-вуґі.
Під це можна потанцювати.
Як гарно звучить. З цього можна почати.
Підійде під будь-який танець.
Бачиш? Бачиш, як це?
Нічого складного.
- Давай. Тепер ти. - Мені потрібні ноти.
Не потрібні тобі ноти. Роби отак.
Маріто!
Іди збирайся, щоб не запізнитися.
Мені пора.
Мама розповідала про це піаніно? Знаєш, звідки ці малюнки?
Сказала, що вони завжди там були.
Ти чуєш, Доукере? Ти ж тут із Берніс.
Я тут ні до чого.
Я не влажу у виховання Берніс.
Попроси маму розповісти про це піаніно.
Відчуваєш?
Це твоя сім'я. Твоя кров.
Спитай її, звідки ці малюнки.
Якщо вона не скаже, скажу я.
Маріто!
Треба збиратися.
Гей.
Моя дівчинка.
- Чарлі! - Привіт, отче.
Добрий ранок.
- Вітаю, міс Ріто. - Так.
- Я повернуся по яблука. - Приходьте.
- До зустрічі в неділю. - Так.
Гаразд. Так.
Міс Мейбл!
- Привіт, Ейвері. Заходь. - Привіт, Доукере.
- Берніс нагорі. - Гаразд.
Привіт, Бою Віллі, що ти тут робиш?
Тільки поглянь.
Тільки погляньте. Забракло слів. Він не очікував мене побачити.
Це Лаймон? Лаймон Джексон.
Так, ти знаєш Лаймона.
Берніс буде за хвилину.
Доукер каже, що ти тепер пастор. Як тебе називати? Отець?
Я пам'ятаю старину Ейвері. Коли ти став пастором?
Кажуть, Ейвері став пастором, щоб не працювати.
Ти ж вирощував бавовну. Про пасторство і не думав.
Це, мабуть, ваша вантажівка. Там стільки кавунів.
Не міг зрозуміти, що це таке.
Ми з Лаймоном продаємо кавуни. Лаймонова машина.
Берніс каже, ви йдете в банк.
Так, мене відпустили на пів дня.
У мене зустріч у банку, щодо позики на відкриття церкви.
Лаймон каже, пастори не працюють. Де ти працюєш?
У Ейвері хороша робота. Він працює в одному з хмарочосів у центрі.
Так, я працюю там в «Ґалф Білдинг», оператором ліфта.
У мене є пенсія і все таке. Навіть індичку дають на День подяки.
Скільки кавунів хочеш купити?
Думав, ти мені даси один, он їх скільки.
Я дам тобі.
Бери два. Дам тобі два на долар.
Я з'їм лише один.
Скільки?
Друже, ти знаєш, що я дам тобі кавун.
Бери скільки хочеш. Залиш нам лише щось на продаж.
Мені потрібен лише один.
Доукер каже, ходив тут білий від тебе,
цікавився тим піаніно.
Ходить по домах кольорових, шукає музичні інструменти.
Так, але Берніс не хоче продавати те піаніно.
Після того, як вона мені сказала, я зрозумів, чому.
Як звати цього хлопця?
Не пам'ятаю я його ім'я. Це було вже давно.
Здається, він дав Берніс картку зі своїм телефоном,
але вона викинула.
Маріто, принеси мені клатч згори.
І витри пасту для волосся з лоба. Давай. Поквапся.
Як справи, Ейвері?
Ти так гарно вбраний. Гарно виглядаєш.
Доукере, я зупинятимуся на Лоґан-стріт. Привезти тобі щось?
Купи кілька свинячих рульок, якщо вже там будеш.
Спитай, чи можуть закоптити. Якщо ні, то візьми сирих.
Ми поїдемо трамваєм?
Ми з Ейвері залишимо тебе в соціальному домі.
Будь чемною серед тих людей. Не зганьби нас.
- Ходи, красуне. - Бою Віллі.
Сподіваюся, ви з Лаймоном продаватимете кавуни.
Ще побачимося, Бою Віллі.
Гей, Берніс.
Як звати чоловіка, що Ейвері прислав сюди,
що хотів купити піаніно?
Так і знала.
Я знала, щойно тебе побачила, що ти щось задумав.
Брат Саттера каже, що продасть землю мені.
Так, він чекає на мене.
Сказав, що дасть мені два тижні. Частина грошей є.
Я продам кавуни — буде друга.
- Ми могли б продати це піаніно. - Я його не продам.
Якщо ти по це приїхав, то забудь.
Доукере, побачимося. Бой Віллі тільки і вміє, що говорити.
Не звертай на нього уваги.
І якщо він приїхав, щоб продати те піаніно,
тоді він даремно приїхав.
Давай, Лаймоне. Готовий продавати кавуни?
Давай. Воруши ногами.
Здоров, Доукере.
Здоров, Еле.
Лаймоне.
Чорт.
Нема зчеплення.
Бувай!
Старий!
Гей!
Зчепилося!
БАР «У КЛАЙДА»
Духи «Жовтого Пса» забрали Саттера.
А Берніс каже, що бачила його привида.
Ходи, брате.
Скажу прямо, якщо побачу привид Саттера,
то накиваю п'ятами, і не побачите.
Яриго.
Звідки ти? Де був? Знаю, що ти не проти випити.
Клеота померла, ти знаєш.
Я чув, як востаннє був там. Як шкода це чути.
Один з її друзів написав мені. Я і не знав, що вона хвора.
Вони вже забили труну, коли я про це дізнався.
Про Клеоту нічого поганого не скажеш.
Вона була неймовірною жінкою. Я дякував Богу.
Багато ночей я думав про своє життя.
Казав: «У мене була Клеота».
Коли здавалося, що гірше вже не буває, я дякував Богу.
«Хоча б вона була в мене».
Хоч що зі мною станеться в житті,
я знав хорошу жінку.
І це давало сили дожити до ранку.
Ти дурень.
Чорт.
Поглянь. Ми тільки-но про тебе говорили.
Доукер казав, ти поїхав з купою грошей. Чекали, як збанкротуєш, то побачимося.
Що ти кажеш? У мене повні кишені грошей.
Чув, Берніс просила в тебе 3 $. А ти озвірів і пішов.
Берніс розкомандувалася. Тому я пішов.
Річ не в трьох доларах.
Яриго, звідки ти приїхав? Де був?
Я був у Канзас-Сіті.
Пам'ятаєш Лаймона? Лаймона Джексона?
Так, я знав його батька.
Де ти взяв цю купу грошей? Доукер каже, ти поїхав з купою грошей.
І з нами поділися.
Збирався в тебе попросити 5 $.
Знаєш про Саттера?
Його забрали Духи «Жовтого пса» тижні три тому.
Берніс бачила його привида, таке. Він там, нагорі.
Гей, Саттере! Ярига тут. Іди випий.
Скількох уже забрали Духи «Жовтого пса»?
Десь дев'ять чи десять, одинадцять чи дванадцять. Я не знаю.
Берніс у це не вірить, про Духів «Жовтого пса».
Вона не повірить.
Спитай у білих в округу Санфлавер, чи вони вірять.
Спитай Саттера, чи він вірить.
Начхати, чи вірить Берніс.
Берніс не вірить ні в що. Вона думає, що вірить.
Не будемо про Берніс.
Доукере, налий мені. Я бачу, в Яриги є.
Яриго, що ти робиш у Канзас-Сіті? Що в них там?
Так, я чув у них там гарненькі жіночки в Канзас-Сіті.
Я би поїхав, щоб дізнатися.
Чоловіче, жінки там — це просто щось.
Сидите собі тут і потягуєте мій віскі. Як ітимете, долар на столі лишіть.
Це прояв твоєї гостинності.
Я не платитиму за твою гостинність.
Доукер каже, вас із Лаймоном тримали в «Парчман Фарм».
Де і я провів чимало часу.
Ми з Лаймоном тягали дрова для Джима Міллера,
і лишали собі трохи на продаж.
Саме тоді Кролі вбили.
Вони влаштували нам засідку.
Ми з Боєм Віллі втекли, але шериф нас спіймав.
Сказав, що ми крали дрова.
Мене поранили в живіт.
Там досі шукають Лаймона.
Його посадили, бо він не працював.
Мене оштрафували на 100 доларів.
Містер Стовалл заплатив ці 100 доларів,
і суддя сказав, що я маю відпрацювати йому ці 100 доларів.
Щойно Стовалл обернувся, Лаймон втік.
Я казав Бою Віллі, що залишуся тут. Не повернуся.
Ніхто тебе за руку не потягне. Роби як знаєш.
Я поїду з тобою. Я саме туди і їду.
Ти поїдеш потягом? Я поїду потягом.
Тут до тебе краще ставляться.
Мене не хвилює чиєсь ставлення.
Ставлення таке, яке ти дозволяєш.
Вони погано до мене — я погано до них.
Немає різниці між мною і білим.
Ось чому ти закінчиш там, на «Парчман Фарм».
Я не думаю про «Парчман Фарм». А тебе так і тягне.
Там треба гарувати.
Полоти, копати, дрова рубати.
Не люблю я це все.
У «Парчмані» ти і не маєш любити роботу.
Скажи. Лише рознощик води любить свою роботу.
А якщо не подобається, він має поставити відро.
Так сказали Лаймону.
Лаймон був на воді,
і всі на нього злилися, бо він ледащо.
Вода була важка.
Лаймон там співав. До речі...
Боже, Берто
Боже, дівчино, овва
Боже, Берто
Боже, дівчино, гей
Одружуйся давай На мене не чекай, овва
Одружуйся давай На мене не чекай, гей
Бо на волі вже й не схочу Тебе, гай-гай, овва
Бо на волі вже й не схочу Тебе, гай-гай, гей
Доукере. Давай, Доукере. Ти знаєш слова.
Боже, дівчино, овва
Боже, Берто
Боже, дівчино, гей
Здіймайте їх вгору, браття І вниз — від пліч, овва
Здіймайте їх вгору, браття І вниз — від пліч, гей
Мені уже байдуже Де день, де ніч, овва
Мені уже байдуже Де день, а де ніч, гей
Берта в Меридіані Не знає турботи, овва
Берта в Меридіані Не знає турботи, гей
Берта в Меридіані Не знає турботи, овва
А у мене в «Парчмані» Каторжні роботи, гей
Ой, Альберто
Ой, дівчино, овва
Боже, Берто
Боже, дівчино, гей
Як захочеш заміж, любко Йди за машиніста, овва
Як захочеш заміж, любко Йди за машиніста, гей
Як захочеш заміж, любко Йди за машиніста, овва
Щонеділі буде долар Де один — там триста, гей
Де один — там триста, овва
Де один — там триста
Щонеділі буде долар Де один — там триста, гей
Боже, Берто
Боже, дівчино, овва
Боже, Берто
Боже, дівчино, гей
О так
Улюблена частина Доукера.
Про машиніста.
Доукер схожий на Tangleye.
Теж не вміє співати.
Доукере, тебе досі згадують в «Парчмані».
Мене питають: «Ти племінник Боя Доукера?»
Я кажу: «Так.
Ми з ним — родина».
Як розказав, то ставлення до мене покращилося. «Це мій дядько».
Я не хочу більше нікого з них бачити.
І я не хочу їх бачити.
Слухай, Яриго.
Зіграй на піаніно. Давай, ти ж піаніст.
Заграй нам. Давай. Лаймон хоче послухати.
Я кинув це піаніно.
Найкращим рішенням було його позбутися.
Воно таке велике, і я тягав його на собі.
Нікому такого не бажаю.
Думаєте, це весело бути відомим музикантом.
Тягаєш це піаніно за собою, боже, яким я став повільним.
Як черепаха.
Світ проноситься повз мене, а я ходжу з піаніно.
Перші три–чотири роки — це весело.
Не можеш насититися віскі,
та й жіночої уваги пребагато.
Чорт, гра на піаніно взагалі не втомлює.
Але це не назавжди.
Одного дня прокидаєшся, і раптом ненавидиш віскі,
і ненавидиш тих жінок, і ненавидиш
піаніно.
Але це все, що маєш.
Ти нічого не вмієш.
Ти вмієш лише грати на піаніно.
І хто я тепер?
Я — це я, чи піаніст?
Іноді хочеться пристрелити піаніста,
бо він причина всіх проблем.
Що б ти робив з проблемами, як у мене?
Якби я вмів грати...
Я б грав.
Це гарне піаніно.
Якби мав таке, то продав би.
Якби не вмів грати, як Ярига.
За нього б добре дали.
Я тобі от що скажу.
Лаймон цього не знає,
але я тобі скажу,
чому ми з Яригою кажемо, що Берніс його не продасть.
Вона його не продасть. Це зроблю я.
У Берніс не більше прав на піаніно, ніж у мене.
Я говорю з цим чоловіком.
Дай мені з ним поговорити.
Щоб зрозуміти, чому ми так кажемо, щоб зрозуміти сенс цього піаніно,
треба повернутися в часи рабства.
Наша сім'я належала чоловіку на ім'я Роберт Саттер.
Це дід Саттера. Отак.
Піаніно належало декому на ім'я Джоел Ноландер.
Це один з братів Ноландерів з Джорджії.
Була річниця весілля Саттера, і він хотів купити дружині...
Її звали міс Офелія.
І він шукав їй подарунок на річницю.
Єдине що — в нього не було грошей.
Але в нього були раби.
І він спитав у м-ра Ноландера,
чи не погодився б він виміняти піаніно на кількох рабів.
Сказав, що за нього готовий віддати одного з половиною.
Саме так він і сказав.
Тобто одного дорослого і одного малого.
Містер Ноландер погодився, але за умови, що вибере сам.
Тож Саттер вишикував рабів...
а містер Ноландер оглянув їх.
І з усіх він обрав мою бабусю.
Її звали Берніс, як і Берніс.
- Ходімо, матусю. Бери свого малого. - Ні!
- Зі мною! - Ні!
І мого тата, якому тоді було дев'ять.
Вони обмінялися,
а міс Офелія була на сьомому небі від щастя з піаніно,
вона майже нічого іншого не робила, лише грала на тому піаніно.
Просто вставала вранці, чепурилася,
сідала і грала на піаніно.
Отже. Час минав.
Міс Офелія скучила за моєю бабцею,
за її стравами, порядком, балачками з нею і все таке,
і за моїм татком, що був на побігеньках у неї.
Тож вона запитала, чи можливо віддати піаніно назад
і повернути її рабів.
Містер Ноландер відмовив. Сказав, угода є угода.
І вони з Саттером сильно посварилися через це.
І міс Офелія злягла з хворобою. Навіть не вставала вранці.
От тоді Саттер і покликав нашого діда до будинку.
А нашого діда звали Бой Віллі.
Як і Боя Віллі. На честь нього назвали.
Тільки вони називали його Віллі Бой.
Він був столяром.
Він міг зробити будь-що з дерева.
Білі зверталися до нього, і він робив для них різні штуки,
і вони добре платили за це містеру Саттеру.
Бо все, що робив мій дід, належало містеру Саттеру,
бо він належав йому.
Тому, коли містер Ноландер хотів купити його, щоб не розбивати сім'ю,
Саттер не погодився.
Сказав містеру Ноландеру, що в того не вистачить грошей.
Правильно я кажу, Яриго?
Усе так.
Саттер покликав дідуся до маєтку
і сказав йому вирізати малюнок моїх бабусі й тата
на піаніно для міс Офелії,
і він так і зробив.
Бачиш?
Це моя бабуся, Берніс.
Вона так і виглядала.
І він зробив портрет мого тата, ще малим,
яким він його пам'ятав.
Він вирізав їх по пам'яті.
Але на цьому він не зупинився.
Він вирізав і все це.
Це портрет його матері, мами Естер, і його тата, Боя Чарльза.
А збоку тут, коли вони одружилися з мамою Берніс.
Це називали: «вискочити заміж».
Він збоку вирізав усе, що сталося з нашою родиною.
А коли Саттер побачив піаніно з усім цим різьбленням,
він розлютився.
Він не просив цього всього,
але вже нічого зробити не міг.
Але міс Офелія була в захваті, коли це побачила.
Тепер у неї було піаніно і її раби.
Вона знову почала грати.
І грала на ньому до самої смерті. Отак от.
А наш брат, Бой Чарльз,
татко Берніс і Боя Віллі,
він найстарший з нас трьох.
Йому було б 57, якби він вижив.
Помер у 1911 році, коли йому був 31 рік.
Бой Чарльз постійно говорив про це піаніно.
Не міг викинути його з голови.
Два–три місяці минало, а він знову повертався до цих розмов.
Він хотів забрати його з маєтку Саттера.
Він казав, що це історія усієї нашої родини,
і допоки піаніно в Саттера,
ми в його руках.
Що ми лишалися в рабстві.
Ми намагалися його відмовити, але нічого з того не вийшло.
Щойно він заспокоювався, то знову починав.
Ми бачили, що думки він не змінить,
тож 4 липня 1911 року,
поки Саттер був на щорічному пікніку округу...
ми разом з ним і Яригою пішли туди
і забрали піаніно з його маєтку.
Бою Віллі було не більше шести років.
Його тато вирішив
залишитися до повернення Саттера.
Щоб не викликати підозр.
Я не знаю, що сталося, коли Саттер помітив зникнення піаніно,
але хтось пішов до будинку Боя Чарльза і підпалив його.
Його там не було. Мабуть, він їх побачив.
Бо він встиг на потяг Жовтого пса о 3:57.
Він не знав, що вони зупинять цей поїзд.
Вони його зупинили,
знайшли Боя Чарльза і трьох волоцюг у вагоні.
Певно, озвіріли, що не знайшли піаніно,
бо вони підпалили вагон.
Усіх убили.
Ніхто не знає, хто це зробив.
Хтось каже, це Саттер, бо це було його піаніно.
Хтось, що це був шериф Картер.
Дехто каже, що це був Ед Сондерз чи Роберт Сміт,
але напевно не знає ніхто.
Десь через два місяці Ед Сондерз упав у свій колодязь.
Просто взяв і впав без причини.
Кажуть, це духи тих чоловіків, що померли в потязі,
штовхнули його в колодязь.
І їх почали називати Духи «Жовтого пса».
Так усе й почалося.
Тому ми з Яригою і кажемо,
що Берніс не продасть піаніно.
Бо її батько загинув через нього.
Усе це в минулому.
Якби мій татко
дізнався, що може виторгувати за це піаніно власну землю,
воно б тут не стояло.
Він усе життя обробляв чиюсь землю.
Я цього не робитиму.
Він зробив усе, що міг. Він не мав від чого відштовхнутися.
Його тато нічого не міг йому дати.
Єдине, що дав мені тато —
це те піаніно, і він помер заради цього.
Воно не стоятиме тут без діла, я спробую щось зробити.
І якщо Берніс цього не розуміє, то я продам свою половину.
- І ви з Яригою знаєте, що я правий. - Це не про чиюсь правоту.
Я лиш розповідаю історію піаніно.
Я лише пояснюю, чому ми з Яригою кажемо, що Берніс його не продасть.
Тепер я все розумію.
Я сказав Бою Віллі, щоб він лишався тут зі мною.
Ти залишайся.
Я повертаюся.
Я так влаштую своє життя.
Навіщо мені вчитися чогось нового,
якщо я вже вмію обробляти землю.
А ти залишайся.
Іди своїм шляхом, якщо ти цього хочеш.
Я повертаюся, щоб жити так, як я хочу.
Знаєш, що це?
Не знаю.
Як гадаєш?
Бруд.
Ні, синку.
Це не бруд.
Це земля.
- Знаєш різницю? - Ні.
Розумієш, бруд...
бруд розлетиться, його рознесе вітром.
А земля...
земля лишається навічно, сину.
Давай. Відчуй її. Розчави її.
Відчуваєш?
Приємно, правда?
Одна з істот підійшла до мене повільно і з певним наміром.
Мої товариші втекли з переляку.
Іди нагору.
- ... у високому дереві. - Невже це...
Боже! Невже це Ярига завітав?
Привіт, Берніс.
Ви це все спланували.
Ви з Боєм Віллі спланували це.
Я не знав, що він буде тут.
Я по дорозі додому заїхав побачити вас із Доукером.
Я казав, що, як він рушив з тими грошима, ми вже не чекали його побачити.
Обійми дядька.
Бою Віллі, я не бачу вантажівки. Думала, ти продаєш кавуни.
Ми все продали. І вантажівку теж.
Мені це все не цікаво. Повертайся, звідки приїхав.
Чорт, жінко, тебе і подражнити не можна?
Яриго, коли ти приїхав?
Недавно. Я їхав потягом з Канзас-Сіті.
Зараз перевдягнуся і приготую тобі щось поїсти.
Чудова ідея.
Ходім, Маріто, переодягнися, поки не забруднилася.
Маріта така вже доросла, правда, Доукере?
І така красуня. Не помічав цього в Кролі.
Лаймоне, стань з того боку піаніно. Хочу дещо перевірити.
- Бою Віллі, що ти робиш? - Хочу побачити, чи важке.
Стань тут, Лаймоне.
Дай спокій цьому піаніно. Ти його не забереш і не продаси.
Щойно розпродам усі кавуни.
- Я маю дещо сказати. - Це піаніно мого тата.
А ми з Доукером допомагали його забрати.
А помер він.
Де ви тоді були з Доукером?
Руки геть від піаніно.
Воно належить мені й Берніс. Правда, Доукере?
Так, твоя правда.
Лаймоне, спробуймо підняти.
Добряче візьмися і піднімай зі свого боку. Давай.
- Готовий? - Готовий.
Піднімай.
Що скажеш?
Важкеньке, але рушити можна. Хоч це і непросто.
А мені не так і важко.
Гаразд. Поставмо його на місце.
Бою Віллі,
якщо ти не даси мені спокій,
то бережи тебе Боже, я попереджала.
Постав піаніно на місце.
Я хочу мати свою землю, жінко.
Яриго, посмажити тобі свинину?
Чудова ідея.
Я тобі розкажу, як я це все бачу.
Тато Бой Чарльз приніс піаніно в будинок. Я хочу заробити на спадщині.
Поки піаніно тут, я нічого не можу зробити.
Це як лишити кавуни стояти і гнити. Це дурість.
Гаразд, якщо ти скажеш мені: «Бою Віллі, мені потрібне це піаніно.
Я даю на ньому уроки, і з цього оплачую ренту».
Чи щось інше, то це інша ситуація.
Тоді я визнаю: «Берніс потрібне піаніно. Вона заробляє на цьому. Нехай буде в неї.
Щось вигадаю із землею Саттера».
Але Доукер каже, що ти не торкалася піаніно за весь цей час.
То чому ти хочеш мені завадити?
Для тебе — це просто спогади.
Це прекрасно.
Усе так. Я знімаю капелюха, коли чую ім'я тата.
Але це дурість, тримати його заради спогадів.
На нього можна дивитися років 100.
Це буде просто піаніно. Не більше, не менше.
Я хочу отримати землю за це піаніно.
Я матиму землю Саттера, зберу врожай і отримаю насіння.
Розумієш, поки в мене є земля і насіння, я на плаву.
Я завжди можу собі дозволити більше.
Був би живий тато, він би мене зрозумів.
Шкода, що ти цього не розумієш,
але тому я й заберу піаніно і продам його.
Поглянь на це піаніно.
Подивися.
Мама Ола полірувала його своїми сльозами
протягом 17 років.
Упродовж 17 років вона терла об нього руки в кров.
Потім втирала кров, змішуючи з рештою крові.
Щодня Бог вдихав життя в її тіло,
вона терла і чистила, і полірувала, і молилася над ним.
«Зіграй мені щось, Берніс.
Зіграй мені щось, Берніс.
Зіграй мені щось, Берніс». І так щодня.
«Я витерла його для тебе. Зіграй мені щось, Берніс».
У тебе тільки й розмов, що про тата.
Ти геть не бачиш, чого коштувала мамі його дурість.
Сімнадцять років холодних ночей у порожньому ліжку. Заради чого?
Заради піаніно?
За шматок дерева?
Щоб поквитатися з кимось?
Я дивлюся на тебе, і ти такий самий.
Ти, тато Бой Чарльз, Ярига, Доукер, Кролі.
Ви всі однакові.
Лише красти і вбивати. І до чого це призвело?
Ще більше крадіжок і вбивств. І нічого більше.
Люди згоряють. Людей застрелюють.
Люди падають у колодязі. Без кінця-краю.
Годі, Берніс. Який сенс накручуватися.
Я трохи крав час від часу,
але я нікого не вбивав.
Я не скажу за когось. Кожен каже за себе.
Але я нікого не вбивав.
Ти винен у смерті Кролі, як ніби натиснув на гачок.
Це просто невігластво.
Це суцільна дурість, казати так.
Ти показуєш своє невігластво.
Якби він був тут, я б набив йому морду, що підставив нас під кулі.
- Кролі не знав про ці дрова. - Ми розповідали йому.
Спитай Лаймона. Він усе чудово знав.
Він бачив, як ми їх тягали. Чого б ми ходили туди вночі?
Не кажи, що Кролі не знав.
Нас хотіли сполохати, а Кролі хотів позадиратися до них.
Ми з Лаймоном бачили шерифа. І здалися. Дрова на 50 $ не варті життя.
- Кролі не знав. Ви вкрали дрова. - Ми не крали дрова.
Ми возили дрова для Джима Міллера і трохи лишали собі.
Ми складали своє біля струмка, збирали, щоб можна було продати.
Вони нас побачили. Ми вирішили їх випередити.
Попросили Кролі допомогти загрузити. Не безплатно.
Кролі ледь зводив кінці. Ми допомагали.
Ми розповіли йому про дрова.
Сказали, що дрова хочуть забрати.
Він сказав: «Я з вами. Тільки візьму револьвер».
Це і призвело до біди.
Якби не револьвер Кролі, він був би живий.
Ми майже все завантажили, коли вони прийшли.
З ними був шериф. Ми хотіли втекти.
Ми сховалися на вигоні струмка,
але вони вже були там.
Бой Віллі сказав: «Здаємося».
Але Кролі дістав револьвер, почав стріляти.
І вони у відповідь.
Берніс.
Я знаю лише, що Кролі був би живий, якби ти не потягнув його за собою.
Я не причетний до вбивства Кролі.
Це з його вини.
Кролі мертвий і похований,
а ти ходиш тут, живіт набиваєш.
Це все, що я знаю.
Він пішов з тобою складати дрова і не повернувся.
Я вже сказав, що не причетний до вбивства Кролі.
Його ж тут немає?
Його тут немає.
- Я не винен... - Його тут немає.
- Я не... Доукере, забери її. - Його тут немає!
- Я вже казав...
Тихо. Усе гаразд.
Маріта тепер боїться спати нагорі.
Берніс не знає, але я бачив Саттера до неї.
- Що кажеш? - Ага.
Тижні три тому.
Я саме щойно був повернувся.
Саттер тоді був мертвий дні три, може.
Сидів собі за піаніно.
Я виходжу на роботу, а він собі сидить там.
Сказав щось? Він шукав Боя Віллі?
Я не чув, щоб він щось сказав. Він просто сидів там.
Не вірю, що Бой Віллі штовхнув його в колодязь.
Саттер тут через піаніно.
Берніс має продати його. Від нього самі проблеми.
Я згоден з Берніс. Бой Чарльз забрав його не для того, щоб повернути.
Він вважав, що має більше прав на нього, ніж Саттер.
Якщо Саттер цього не розуміє, то що поробиш.
Саттера немає в живих. Мені начхати, де його дух.
Він може швендяти тут і грати собі на піаніно.
Нехай винесе його з дому. Оце б я подивився.
Два на долар. Налітай. Кому кавуна?
Беру п'ять.
- Вам два великих кавуни. - Дивись, це хлопчик. Вітаю.
- Ти обираєш, як треба? - У нас ще двійко на підході. Секунду.
Обережно, важкий. Ось. Обережно.
- Прошу. Дякую. - Гаразд.
У нас їдять з сіллю. Посолимо тут.
Скуштуй. Що скажеш?
Одна, дві, три милі дами.
Одна дама питає: «Вони солодкі»?
Я сказав пані: «Де ростуть ці кавуни,
ми додаємо цукор у ґрунт».
Уявляєш, вона купилася. Каже: «Я про таке не чула».
Послухай, Лаймоне.
Бачиш це? Очі аж на лоба лізуть.
Він ніколи не бачив такого костюма.
Це 100 % шовк.
Давай. Приміряй. Глянь, як сяде.
Подивися. Відчуй.
Він гарний.
Почуваюся дуже добре.
Це костюм за 55 доларів.
У таких костюмах шишки ходять.
Щоб носити такий костюм, потрібен пістолет і мішки грошей.
Віддам за три долари.
Жінки з вікон повипадають, щоб подивитися на тебе в такому костюмі.
Дай мені три долари, вдягай і вперед,
знайди собі жінку.
Штани приміряй. Цікаво, як зі штанами.
Тільки поглянь. Як на тебе шитий.
Давай три долари і забирай.
- Поглянь, Доукере. Хіба він не гарний? - Гарний костюм.
Купи до нього сорочку. Один долар.
Чотири долари за все.
Як тобі, Бою Віллі?
Гарно. Якщо це у твоєму стилі.
Тут, на Півночі, не обійтися без такого.
Чотири долари за все? За костюм і за сорочку?
Це дешево.
- Я мав би взяти з тебе 20 доларів. - Гаразд.
Ось чотири долари.
- У тебе є туфлі? Який у тебе розмір? - Сорок другий.
Як і в мене. Сорок другий. За три долари віддам.
- Де вони? Покажи. - І туфлі такі гарні.
Останній крик моди. З гострим носом, як треба.
Бою Віллі, прогуляймося сьогодні, хочу глянути, що тут і як.
Може, сходимо на кінофільм.
Доукере. Тут кіно показують?
Так, кінотеатр «Румба». По Фуллертон-стріт.
Там закликають на сеанси. Не пропустите. Бой Віллі знає.
Ходімо на кіно, Бою Віллі. Знайдемо жінок собі.
Сорок другий. За три долари.
Це туфлі Florsheim. Такі були в Стеґґера Лі.
Це точно сорок другий?
Глянь на мої ноги, один в один розмір.
У цьому костюмі, у цих туфлях
ти будеш королем.
Я піду тобі назустріч.
Забирай за два долари.
Гайда, Бою Віллі. Ходімо до жінок.
Я піду нагору і причепурюся. Буду готовий за мить.
У Лаймона думки тільки про жінок.
І батько його був таким. Я з ним водився.
Я і його матір знаю.
Ще трохи, і міг би бути його татком.
Мене звати Люсіль.
Забери це, старий.
І я йду коротким шляхом.
О так, крихітко!
Щось у горщику буль-буль
Шкварки й десять з маком дуль
Масла дрібку на хлібець
Ти у мене молодець
Брата з ліжка виганяй
Ти в мами хлопчик-помагай
Гей!
Так, крихітко.
Ти цього хочеш? Бери давай.
Ні, давай.
Вітайте Джорджа на ударних!
Гей!
А Вінні на клавішах.
Гей!
Ми в місто. Гей!
Ну, привіт, красуне. Ходімо, потанцюємо.
Давай.
Так.
Ану!
Давай. Помолімося.
Я спатоньки лягаю
Молитву Господу читаю
Якщо до ранку я помру
Господу душу віддаю
Боже, благослови Доукера.
Боже, благослови Ейвері.
Боже, благослови Яригу.
Боже, благослови Боя Віллі.
Ходи.
- Хто там? - Це я, Ейвері.
- Ейвері. - Привіт.
Заходь.
Я саме приймала ванну.
Де Бой Віллі?
Вантажівка майже порожня. Вони продали майже всі кавуни?
Не знаю, куди вони подалися. Я прийшла — їх не було.
Що містер Коен каже про те місце?
Каже, що віддасть мені його за 30 доларів на місяць.
Я переконав скинути з 35.
Хороше місце, поруч з діамантами Бенні.
Так.
Берніс...
Просто...
Ходи. Знаєш, я...
прийшов додому і подумав собі.
Ти тут, а я там,
і я подумав, що це за неодружений пастор.
Пастві було б краще,
якби пастор був одруженим.
Ейвері.
Не зараз.
Годі, Берніс. Ти знаєш, що я відчуваю до тебе.
Я отримав місце від містера Коена.
Я отримав гроші в банку, я все чудово влаштую.
Мені піднімуть зарплату на десять центів за годину.
І ти мене знаєш. Я невибагливий.
Я не тримаюся за гроші.
Але ніколи в житті
жінка не була мені така дорога, як ти, Берніс.
Мені це потрібно.
Ейвері,
я ще не готова одружуватися.
Ти замолода, щоб ставити хрест.
Я не ставлю на собі хрест. Я сповнена жіночності.
І де вона? Коли ти її востаннє бачила?
Це дуже грубо.
А ще себе пастором вважаєш.
Щойно я наближаюся до тебе, ти мене відштовхуєш.
Досить з мене і Маріти на руках.
Мені є кого любити і про кого дбати.
Добре, а хто тебе любить?
До тебе ж не підійти.
Доукер і слова не може сказати. На Боя Віллі кидаєшся.
Хто любить тебе, Берніс?
Тобто жінка нічого не варта без чоловіка?
- Ясно. - Але тобі ж нічого?
Ти живеш собі без мене, без жінки, але лишаєшся чоловіком.
Усе гаразд.
Ніхто тебе не запитає: «Ейвері, а хто тебе любить?»
І тобі нічого.
Але всіх хвилюватиме Берніс.
«Як Берніс подбає про себе? Як виховає дитину без чоловіка?
Як вона так житиме?»
У всіх є питання до Берніс.
Що без чоловіка, я не буду жінкою.
А ти скажи мені, Ейвері. Скажи. Наскільки я жіночна?
Це не моя вина, Берніс. Не звинувачуй мене за когось.
Я нікого не звинувачую.
Я просто констатую факти.
Скільки ти ще оплакуватимеш Кролі, Берніс?
Уже понад три роки минуло?
Колись тобі доведеться відпустити і йти далі.
У житті різне буває. Але ти маєш жити далі.
Кролі немає вже три роки, Берніс.
Я й сама знаю, скільки немає Кролі.
Я просто не готова до шлюбу зараз.
А до чого ж ти готова, Берніс?
Ти просто пливтимеш за течією день у день?
Життя — це не про існування щодня.
Одного дня ти обернешся, а все пройшло повз тебе.
Я зараз тут перед тобою!
Але я не знаю, скільки я чекатиму.
Ейвері, я ж казала тобі,
відкриєш церкву, тоді обговоримо це.
Зараз на мене багато всього навалилося.
Бой Віллі з піаніно,
привид Саттера.
Я думала, мені просто ввижається, але...
І Маріта бачила духа Саттера.
Коли це сталося?
Учора, як я прийшла додому.
Маріта боїться спати нагорі.
Може, якщо ти освятиш дім, привид піде.
Не знаю, Берніс.
Не знаю, чи варто з таким жартувати.
Не можна, щоб Маріта боялася там спати.
Може, якщо освятиш будинок, він піде.
Для подібних випадків має бути особливий пастор.
Я постійно кажу собі,
щойно Бой Віллі поїде, він зникне разом з ним.
Я впевнена, це Бой Віллі його штовхнув.
Ні, це ж не вперше.
Духи «Жовтого пса» штовхали людей у колодязі, ще як Бой Віллі був малим.
Хтось там штовхає людей у колодязі.
Вони не самі падають.
Що Доукер каже про продаж піаніно?
Доукер відмовився від своєї частки. Він ніколи його не хотів.
Він умив руки від піаніно дуже давно.
Він був проти нього тут,
але лишити піаніно там я не могла.
Коли вмерла мама, я закрила піаніно,
і відтоді я не відкривала його.
Я грала лише для неї.
Коли помер батько, то вона вклала все своє життя в це піаніно.
Просила мене грати на ньому.
Казала, що коли я грала, вона чула, ніби батько говорив з нею.
Берніс, я прибрала його для тебе. зіграй щось.
Раніше я думала, що фото оживають і блукають по будинку.
Пора.
Іноді, пізно вночі, я чула, як мама з ними розмовляє.
Я зареклася від цього.
Я не граю на піаніно, бо не хочу розбудити духів.
Щоб вони не блукали в цьому будинку.
Ти маєш відпустити це все, Берніс.
Це те саме, що з Кролі.
Кожен має каміння на своєму шляху.
І ніщо тобі не заважає зіграти на тому піаніно.
Можеш піти туди просто зараз,
і Господь буде з тобою, Берніс.
Облиш цей мішок з камінням
і йди геть від нього.
Давай, Берніс.
Давай. Кинь його і йди геть від нього, Берніс.
Давай. Іди сюди і визнай його знаряддям Господа, Берніс.
Ти можеш просто підійти і перетворити це на свято.
Ейвері, я не гратиму на цьому піаніно.
Ніколи в житті.
Біблія каже: «Господь — мій притулок і моя сила».
З Божою силою ти можеш відпустити минуле.
З Божою силою ти можеш усе.
Бог не питає, що ти зробила. Він питає, що зробиш.
І тобі лише треба підійти і зробити це.
Давай, Берніс.
Давай.
Отак.
Ейвері,
просто...
іди
і дай мені домитися.
Завтра побачимось.
Гаразд, Берніс.
Гаразд, я піду додому.
Я піду додому і читатиму Біблію.
А завтра...
якщо Бог милостивий дасть мені сил,
я прийду і освячу цей дім.
Я покажу тобі Божу силу.
Не чіпай ноги
Ти не чіпай ноги
Бо як зачепиш, то
Захочеш і стегно
І вище по стегні
Де взагалі ні-ні
Тож не чіпай ноги
Та нащо нам ліжко.
Мій дід у свій час брав жінку на коні.
Ти селюк. Я не думала, що ти такий селюк.
- Лаймоне. - Гей, Ґрейс.
- Ти хороший друг. - Ходи, мала.
- Ну ж, ходи. - Мені треба більше таких, як ти.
Червоний мій улюблений. Давай.
Порожня.
Дякую.
Тобі не треба швендяти по тавернах.
Невідомо, що там спіткає.
Можуть підрізати, а можуть і підстрелити.
Станеш на цей шлях,
і зійти вже несила.
Швидко постарієш.
Я не знаю, що ті жінки думають.
Здебільшого вони самотні.
Шукають когось скоротати ніч.
Часом важливо, хто це. А часом — ні.
Я теж був таким.
Тепер це важливо.
Тому я зараз тут.
Я хочу, щоб жінкам зі мною було добре... і невимушено.
Так нам обом буде приємно.
Треба зрозуміти, чи ми підходимо.
Я не зв'язуюся з тими, хто не має часу на це.
Раніше — так.
Різне було.
Ейвері гарний.
Вам треба одружитися.
Будеш дружиною пастора, тобі не доведеться працювати.
Жити самому жахливо.
Я не хотів завдавати клопоту мамі,
тож пішов з дому, коли мені було 16.
За що не брався, все не виходило.
Не зупиняйся.
У тебе все вийде.
Вже доволі пізно.
Я не знаю, куди подівся Бой Віллі.
Я зніму ці штеблети.
Як ноги болять.
Ти вже лягала?
- Не хочу тебе тримати. - Ти мене не тримаєш.
Я все одно не засну.
Ти одягла нічну сорочку.
Я люблю, коли жінки у вишуканих нічних сорочках і все таке.
Їхня шкіра тоді дуже красива.
Я купила її на барахолці.
Не така вона й вишукана.
Ну...
я спатиму на канапі.
Я мав спати на підлозі, але
я не думаю, що Віллі повернеться сьогодні.
Ярига продав мені костюм.
Сказав,
це був чарівний костюм.
Зовсім забув.
Якийсь чолов'яга продав мені за долар.
Це такі самі парфуми, як у королеви Франції.
Так він мені сказав.
Я не знаю, чи це правда, але я понюхав.
Мені сподобалося.
Ось. Понюхай.
Може, сподобається.
Приємний запах.
Давай.
- Бери. - Я не можу.
На. Залиш.
Ти знайдеш кому їх подарувати.
Ні, я хочу подарувати тобі.
Будеш приємно пахнути.
Мені сказали, їх треба...
наносити...
ось тут.
За вухом.
Якщо нанести там...
то весь день добре пахнеш.
Ось. Тепер ти чудово пахнеш.
Ти дуже добре пахнеш для Лаймона.
Зосередься. Гей. Дивись уважно.
Дивись. Ось так. Крути.
Отак.
Я принесу іншу. Давай.
Після цього усі білі, хто там жив,
почали падати в колодязі.
Ти бачила колодязь?
Ні.
Колодязь має стінки. Ще раз.
У колодязь важко впасти.
- Зап'ястя. - Не та.
Не та. Оця.
Отак.
Ніхто не розумів,
якого лиха вони падали в колодязі.
Усі кажуть, їх штовхали Духи «Жовтого пса».
Хтось бачив привида?
Я ж казав, що вони як вітер.
- Можеш побачити вітер? - Ні.
Вони як вітер.
Ти їх не бачиш,
але часом, якщо ти в біді,
вони можуть допомогти.
Кажуть, що на перетині Південної залізниці і «Жовтого пса»...
якщо піти туди, де ці дві залізниці перетинаються,
покликати їх на ім'я...
вони відповідають!
Але я не знаю. Я ніколи так не робив.
Маріто, підійди, я зроблю тобі зачіску. Ходи.
Мамо, паста для волосся скінчилася.
На. Збігай, купи нову банку.
І одразу вертайся. Не грайся деінде.
Уважно з машинами. Обережно через дорогу.
Я просила залишити мій дім.
Я не у твоєму домі. Я в домі Доукера.
Доукере! Скажи, щоб він поїхав. Скажи, щоб забирався.
Я не маю причин його виганяти.
Я вже казав, якщо не можете порозумітися, то просто не спілкуйтеся.
Прошу. Тепер я не на твоїй частині будинку.
Вважай, я пішов з твоєї частини.
Щойно прийде Лаймон, я винесу це піаніно.
- Дещо змусить тебе поїхати. - Хіба що гвинтівка.
Та вгамуйтеся вже. Бою Віллі, дай їй спокій.
Чого ти до неї чіпляєшся?
Я не чіпляюся до неї. Я сказав їй правду.
Вона мені погрожує. Я сказав, чим краще погрожувати.
Тому я з ним і не говорю. Бо на щось розумніше він не здатен.
Кажеш, Ейвері пішов додому по Біблію?
І що зробить Ейвері? Нічого він мені не зробить.
От би сказав мені щось про піаніно.
За мене хвилюється. За церкву б хвилювався.
Давай. Розпали пічку і нагрій гребінець.
- Я скажу це Ейвері. - Накинь щось на плечі.
Він знайшов шлях у житті.
Мені воно не в лад, але він знайшов спосіб полегшити собі шлях.
Він може отримати мільйон доларів від продажу хліба і вина.
Тихо, Маріто. Якби ти була хлопцем, я б не маялася так.
- Не кажи таке дівчині. - Тебе не обходить ця дитина.
Як Маріта має почуватися, коли ти таке кажеш?
Бою Віллі, дай спокій.
Та відчепися ти від неї! Що ти від неї хочеш?
Іди прогуляйся, подивися, що там і як.
- Буде що розповісти вдома. - Я чекаю Лаймона з машиною.
Чому б тобі не прогулятися містом?
Ти завтра не працюєш.
Дивлюся, щоб ви не повбивали одне одного.
Берніс краще скажи. Казати Маріті, що краще б вона була хлопцем.
Як можна таке казати дитині?
Хочеш їй щось сказати, розкажи про це піаніно.
Ти їй нічого не казала. Ніби це ганьба якась.
Я подбаю про свою дитину. Буде своя, вчитимеш, чого хочеш.
Нащо приводити дитя в цей світ?
Я такого нікому не бажаю.
Скажу так...
якби я був Рокфеллером, у мене б їх було 40 чи 50.
Щодня б їх робив,
бо вони починали б життя з вигодами.
Я ж не можу нічого запропонувати.
Часто я бачив, як батько дивився на свої руки,
і з віком зрозумів його.
Він сидів і казав:
«У мене великі старі руки, але що я ними робитиму?
Мої великі старі руки здатні на все.
Я міг би щось побудувати цими руками,
але де інструменти?
У мене є лише руки».
Якби він мав свою землю, Берніс, усе було б інакше.
Якби в нього під ногами було щось своє, він би розправив крила.
От про що я кажу.
Немає таємниці в житті. Ти просто живеш.
Якщо навчиш дівчинку, що вона ніщо, вона тебе зненавидить.
Я навчу її правди. Таке в неї тут життя.
Вона не має лишатися. Поверни голову.
Для тебе ніщо, для мене — ні.
У мене повне життя.
Я не зведу його на ніщо.
Я живу, як і всі.
А до мене всі інші ще мають дорости.
Ти на дні, як і всі ми.
Якщо в це віриш, то так і дієш. Якщо так дієш, то там і будеш.
Доукере, Берніс каже, що всі кольорові живуть на дні.
Вона так думає, так з нею і буде.
Ти живеш на дні? Так ти себе бачиш?
Я просто живу так, як знаю. Не думаю про дно чи вершини.
Це я і хочу сказати Берніс.
Де вона цього нахапалася? Схоже, щось від Ейвері.
Ейвері думає, що індичка від білого
робить його кращим за всіх.
Що це підніме його з дна.
Не треба давати мені індичку. Я можу купити її собі сам.
Просто не стій у мене на заваді. І я куплю дві і три індички.
Ти навіть курку купити не можеш, які індички.
І ніхто не стоїть у тебе на заваді.
Випрями голову, Маріто.
Не нахиляйся так. Тримай голову.
Усе, що ти маєш, — лише балачки.
Більше в тебе нічого в житті не було.
Я розповім дещо про себе.
Я народився у вогні.
Світ не хотів мене, і я це розумів
років так із семи.
Світ казав, що краще без мене.
Бачиш, Берніс, змирися.
Вона намагається щось довести світу.
Світ став кращим завдяки мені. Я не бачу його, як Берніс.
Моє серце б'ється. Воно б'ється так само, як і в інших.
Байдуже, чорний він чи білий.
Іноді б'ється голосніше.
І коли воно б'ється голосніше, то всі це чують.
Деякі люди цього бояться. Як Берніс.
Деякі бояться чути, як б'ється серце чорного.
Але мама народила мене недарма.
То що мені робити?
Я хочу лишити свій слід на дорозі, як написи на дереві робили.
«Тут був Бой Віллі».
Це все, що я хочу від цього піаніно.
Я хочу лишити слід, як і мій батько.
А в іншому мені байдуже, що скаже Берніс.
Де ти був, старий?
Я думав, це Лаймон.
- Берніс, поглянь, хто тут. - Заходь, Ейвері. Сідай.
Не звертай уваги. Вони весь день гаркаються.
Поклади гребінець знову на піч.
Берніс сказала, що ти хочеш освятити будинок.
Так, я прочитав Біблію.
Вона просила позбутися привида Саттера.
У цьому будинку нема привидів. Все в голові Берніс.
Хай переконається.
Якщо від освячення їй стане краще, то що тобі?
Берніс каже, і Маріта бачила.
Не знаю, але я в Біблії вичитав, як освятити дім.
Якщо він є, це має вигнати його.
Ти більше за Берніс віриш у це.
Якщо він тут, то йди і знайди його.
Я був там і не бачив його.
Якщо кажеш, що Біблія вижене його з її уяви, то, певно, ти правий.
- Але якщо... - Віллі, вгамуйся вже.
Це тебе не стосується. Хай робить свою справу.
Я його не тримаю. Ейвері несила щось зробити.
У мене і немає сили. Сила в Господа.
Господь має силу над усім Його творінням.
Господь може все. Бог каже: «Усе буде за моєю волею».
Бог сказав: «Хай станеться світло». І сталося світло.
Створив світ за 6 днів, а на 7-й відпочивав.
Це надсила. Бог має владу над життям і смертю.
Якийсь старий привид йому й поготів під силу.
Де ти був? Я чекав на тебе.
Я натрапив на Ґрейс.
Що мені якась Ґрейс.
Привіт, Берніс.
Лаймоне, хапай піаніно з іншого боку.
Так, Бою Віллі, не починай. Облиш ти вже те піаніно.
Обережно з дошкою, Лаймоне. Не втручайся, Доукере.
Ти не можеш просто забрати піаніно. Як ти це зробиш?
Берніс нічого не казала про продаж піаніно.
Що вона має сказати? Давай. Піднімаємо одночасно.
- Що нам робити з мотузкою? - Перейди на інший бік.
Бою Віллі, Берніс.
Віллі, ти впевнений, що це треба?
Берніс, Бою Віллі, вам треба спокійно поговорити.
Нема про що.
Я вже все сказав Берніс.
Давай, Лаймоне.
Маріто, відійди.
Забери її, Доукере!
Давай. Іди і роби, як сказала мама.
Отакої, оце у вас тут збіганка.
Зупинився я біля «Сіфуса».
А люд вистрибує, тікає,
кажуть, що Червоний Кат прийшов.
Зайшов спитати,
і знаєте, про кого це вони говорять?
Про старого Джона Д. з Тайлера.
Усі його бояться. Кличуть Червоним Катом.
Не знають, якось я натовк йому пику.
Глянь, щоб дошка не ковзала, Лаймоне.
Бою Віллі, що маєш?
У тебе точно півлітри десь є.
Відвали, Яриго.
Доукере, що в тебе? Я хочу випити.
Схоже, тобі вже досить, що б то не було.
До речі, про «Що в тебе?» Знайди де прилягти.
Я про це не хвилююся.
Мені завжди знайдеться місце в домі Берніс.
Правда, Берніс?
Яриго, сядь десь.
Пиячив весь день. Тхне, як від скунса.
Берніс не любить пиятику, ти знаєш.
Я не зневажаю Берніс.
Берніс, я тебе зневажаю? Я намагаюся бути чемним.
Я весь день з чужими людьми, і вони до мене як до рідного.
Прийшов до рідних, а ви — як до чужого.
Не потрібен мені ваш віскі. Я сам собі куплю.
Я хотів вашої компанії, а не віскі.
Іди поспи. Не треба тобі більше пити.
Я і не думаю спати!
Ми з Віллі влаштовуємо вечірку. Правда ж, Віллі?
Скажи їм.
Я хочу пограти на піаніно. Дивіться.
Ми з Лаймоном забираємо піаніно.
- Чорта з два ви винесете піаніно. - Відвали, Яриго.
Ви не винесете піаніно з дому. Хіба що разом зі мною.
Геть з дороги, Яриго.
Хвилинку.
Я написав цю пісню для Клеоти.
Я написав цю пісню в її пам'ять.
Гей, маленька Чого сумна, не спиш?
Ураган вчорашній Повиривав стовпи
Скажи мені, як довго Я маю ще чекати?
А може, просто зараз
Чи в роздуми пірнати?
Панчохи в роздумах
В її непевні туфлі
Дівча у роздумах
Співати хочу блюз
Гей, Доукере, ти це відчув?
Берніс, відчула холод?
- Доукере... - Чого ти мене кличеш?
Це точно Саттер.
Ейвері. Освяти будинок.
Освяти це піаніно, якщо вже щось треба.
Від нього самі проблеми.
Починай з піаніно, раптом що.
Якщо щось і освячувати, то все.
Кухню, все нагорі.
Берніс, налий води в цю пляшку.
Тримай свічку.
Хоч що станеться,
свічка має горіти.
Маріто, залишайся тут.
Святий Отче...
ми зібралися тут сьогодні
в ім'я всього святого,
щоб вигнати привида Джеймса Саттера.
Так.
Нехай цей посуд з водою наповниться Твоїм духом, Боже Отче.
Нехай буде зброєю та щитом проти присутності зла, Отче.
Нехай очистить і освятить цю скромну оселю.
Де є добро,
там зло розвіється на всі чотири боки.
Відійди від мене, Сатано.
Зникни перед лицем праведності на славу всього святого.
- Так. - О так.
Так, Господи, ми відчуваємо Твою присутність, Отче. Шануємо її, Отче.
Ми дякуємо Тобі, Отче.
Ми відчуваємо Твою присутність, Отче.
- Так, ми дякуємо. - Так.
І благослови цей дім.
Молотом правди
зруйнуй стіну брехні, Отче.
- Дякуємо... - Ці пасторські штуки.
Нехай просто йде.
Я окроплю тебе чистою водою
і очищу твою нечисть.
І від усіх твоїх ідолів я тебе очищу.
Я дам тобі нове серце.
- Я дам тобі серце з плоті. - Ану, Саттере.
- Я вкладу свій дух... - Саттере.
- ...і змушу тебе... - Ану, Саттере!
- ...діяти за моїми... - Саттере.
Дотримайся моєї волі...
Візьми води. Ти вже впав у колодязь.
- Візьми водички. Малий. - Я дам тобі свій дух.
Я змушу тебе діяти за моїми законами.
Ану, Саттере!
Ходи, Саттере!
Ну ж бо, Саттере. Виходь.
...і ти будеш чистий від нечисті.
І від усіх твоїх ідолів я тебе очищу.
- Нове серце я... - Візьми цієї води.
- Давай, Саттере! - Я окроплю тебе чистою водою.
- Давай, Саттере! - І очищу тебе.
Від усієї нечисті і від усіх твоїх ідолів я тебе очищу.
- Давай, Саттере! - Я... Бог Всевишній...
Господи, Отче.
Я окроплю тебе чистою водою, і станеш ти чистим.
Від усієї нечисті і від усіх твоїх ідолів я очищу тебе.
Бою Віллі.
Саттере!
...Віллі.
Я... окроплю тебе чистою водою,
і очищу тебе від твоїх ідолів.
І я очищу тебе. Я дам тобі нове серце...
Саттере!
...дотримуйся моїх законів і моєї волі,
і виконуй їх.
Я окроплю тебе чистою водою, і будеш ти чистий.
Від усієї нечисті і від усіх твоїх ідолів я тебе очищу.
Я дам тобі нове серце, і новий ду...
Отче.
Ми благаємо Тебе, Отче.
- Так. - Ми звертаємося до Тебе.
Саттере!
Я... Я змушу...
- Я змушу тебе діяти... - Мамо!
...діяти за моїми законами і за моєю волею,
і ти виконаєш їх.
Я окроплю тебе чистою водою, і ти станеш чистим.
Саттере!
- Від усіх твоїх ідолів... - Так.
Я заберу кам'яне серце з твоєї плоті,
і я дам тобі серце з плоті.
Я дам тобі свій дух і змушу діяти,
діяти за моїми законами
і за моєю волею,
і ти виконаєш їх.
Я змушу тебе...
Берніс, я...
Я не можу, Берніс.
Берніс, я не можу.
Я не можу... Я...
Я не можу...
Давай, Берніс.
О, Боже! Ми славимо Тебе! Отче Наш, ми славимо Твоє ім'я.
Згинь, Сатано.
Виклич їх, Берніс. Поклич їх.
Допоможіть мені.
Допоможи мені, мамо Берніс. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Естер. Допоможи мені.
Допоможи мені, тату Бою Чарльзе. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Оло. Допоможи мені.
Допоможіть мені.
Допоможи мені, мамо Берніс. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Естер. Допоможи мені.
Допоможи мені, тату Бою Чарльзе. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Оло. Допоможи мені.
Допоможіть мені.
Так.
Так!
Допоможи мені, мамо Берніс. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Естер. Допоможи мені.
Допоможи мені, тату Бою Чарльзе. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Оло. Допоможи мені.
Допоможіть мені.
Допоможи мені, мамо Берніс. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Естер. Допоможи мені.
Допоможи мені, тату Бою Чарльзе. Допоможи мені.
Допоможи мені, мамо Оло. Допоможи мені.
Допоможіть мені.
Дякую.
Берніс...
якщо ви з Марітою не гратимете на цьому піаніно,
я тобі кажу...
ми з Саттером можемо повернутися.
Дякую.
Мала, не стукай по піаніно.
Я вправляюся.
- Ну, тоді грай. - Отак?
Нічого собі, крихітко.
І хто тебе навчив це грати?
ПРОДАЄТЬСЯ ЗЕМЛЯ
ВЛАСНИК Р. САТТЕР САНФЛАВЕР, МІССІСІПІ
ДЛЯ МАМИ
ЗА МОТИВАМИ П'ЄСИ АВГУСТА ВІЛСОНА
ПАМ'ЯТІ: КВАМЕ ФАЙРЕМПОНҐА, ДЕНІЕЛА ДЖОНСА,
ТАРАДЖІ РАМСЕССА, КЕВІНА ТУРЕНА
Переклад субтитрів: Дарина Полякова
УРОК ФОРТЕПІАНО