Час сяяти.
Живу на білому світі
Заношуся думками у хмари
Я знаю: усе буде Д-О-Б-Р-Е
Якщо бачу: йде біда
Любий відеощоденнику, сьогодні я починаю тебе вести,
тому що… словом, усе в моєму житті змінюється.
От послухай.
По-перше, мій найкращий друг Джастін переїжджає в Алабаму
і я лишаюся сама на початку шкільного року.
По-друге, за літо я нітрохи не виросла.
Навіть на сантиметр.
Зате волосся подовшало, тож я, мабуть, здаюся вищою.
І це – супер.
Це мав бути третій пункт, та тепер це пункт 2А.
Тепер по-третє:
у мами з'явився хлопець.
Так. Незвично.
Отак краще.
По-четверте,
мій тато…
Розповім про нього пізніше.
Я, Ембер Браун, не люблю змін.
ДЕВІД БОВІ
Як нам іти до школи порізно?
Будемо на зв'язку.
Так тато казав, коли переїжджав у Париж.
Я тобі обіцяю.
Він теж обіцяв.
Якби це я переїхав у Париж, я б геть не мав вільного часу.
Я б їв французькі тости, булки й картоплю по-французькі.
Ну ти й зануда.
Ві, ві.
Дякую.
Щоб ми не забули цих нудних облич.
Для цього є дзеркала.
Я про одне одного.
Я зрозуміла.
Отже…
-Ну, проща… -Не кажи так.
Бувай.
Прощабувай. Згодиться.
Я теж так думаю.
Прощабувай.
Ембер Браун
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ПОЛИ ДЕНЗІНҐЕР «ЕМБЕР БРАУН»
-Готово. Ембер. -Що?
Я готова. Тобі подобається?
Симпатично.
Чому ти не робила зачісок для тата?
Я зробила зачіску для себе.
Бо в тебе побачення з Максом.
Та годі тобі. Дай йому шанс.
Тітка Пем каже, він – спортивна тачка.
-Що? -Етап у житті.
-О боже. -Кажу, що думаю.
Гаразд, всезнайко. Ходімо.
Мамо, мені майже 12. Може, годі називати мене всезнайкою?
Добре.
Доню, я принесла супу. Ти голодна?
Зачекай.
Дивись. Заїжджають нові сусіди.
Мабуть, хотіли встигнути до початку навчання.
Надіюся, в них є пес.
-Кажуть, у них є дочка. -Краще собака.
Без давніх друзів тут усе не так.
Лиш собака допоміг би пережити від'їзд Джастіна.
Знаю, до чого ти ведеш.
Собачники найкрутіші!
-Не хочеш бути найкрутішою? -Собаки не буде.
Якщо перестану просити собаку – можна проколоти вуха?
Я ще подумаю.
Привіт, щоденнику.
Нові люди крадуть будинок мого друга Джастіна.
Тепер я точно знаю, що він не повернеться.
Он вони.
Щоденник?
Я веду відеощоденник.
Ти просто говориш?
Так.
Сама з собою?
Це майже як писати собі листи.
То для мого психотерапевта.
-Ти читаєш їх уголос. -Бо це допомагає…
Бі-бі!
Вона ж твого віку, так?
О боже.
Привіт! Я Сара.
А це… моя дочка.
Ласкаво просимо!
Круто. Дякую. Я Бренді, через «е». У вас є собака?
Нема. А у вас?
Якби ж. Мама – любителька золотих рибок.
«Я не хочу почуватися винною за те, що щаслива.
Це мій час, час бути щасливою. Це час для мене».
-Авжеж. -Я тебе чую!
Я не читатиму щоденника.
Піца готова.
Завтра до школи мене везе тітка Пем?
Так. Вона заїде о сьомій.
Може, підеш до сусідів знайомитися?
Та… не хочу.
Чекаєш на завтра?
Не знаю.
Може, завдяки від'їзду Джастіна
ти відкриєш нові можливості.
Мені подобається, що ти ведеш відеощоденник.
А ще малюєш. Але й з людьми треба спілкуватися.
Добре мати друзів.
Що ти знайшла в Максі?
У нього є почуття гумору.
І він любить танцювати.
-Досить. -Я…
Я ЛЮБЛЮ МАКСА
ПРОДАЄТЬСЯ
До речі, мій тато теж любить танцювати і має хороше почуття гумору.
Просто, щоб ви знали.
Він влучить? Так!
Так.
У-у!
Тату! Я про тебе думала.
Правда?
Привіт, красунечко.
Котра зараз у Парижі година?
Майже північ.
Я дзвоню побажати своїй дорослій шестикласниці
-гарного дня завтра… -Що? Північ?
Ага.
-Чому ти не спиш? -Я не вдома.
А де?
-Був на вечері. -З ким?
Ти що, моя мама?
Просто спитала.
Я був на діловій вечері.
Ми дещо святкували. Тому засиділися.
Сідає телефон.
-Якщо здохне, подзвоню завтра. -А що святкували?
А мама тобі не казала?
Моя компанія розширюється,
тож я, певно, повернуся.
Що? Сюди?
Так. Чого це я сказав «певно»? Я точно повернуся.
Від нового офісу до вас з мамою 20 хвилин.
Що? Коли?
Щойно підтвердиться дата, побудуємо плани. Обіцяю.
Нема заряду.
Гарного тобі дня завтра в школі. Люблю…
Тату.
Я така рада, що ти повернешся.
Цікаво: ми ще побачимо Макса, коли повернеться тато?
І що мені робити? Дати Максу шанс, як хоче мама?
Тато ж буде поряд. Що він про це подумає?
Вирішить, що я менше його люблю? Чи сам любитиме мене менше?
З нами має бути саме тато.
Я, Ембер Браун, хочу опинитися на цьому фото.
Що?
Відкрий.
-Привіт! -Привіт.
Я Бренді через «е».
Я Ембер через «ем» і «бер».
Кльово.
Ти завтра підеш у школу Парк-Рідж?
-Ага. -І я!
Боже. А що ти надінеш?
Я про це не думала.
Ну ти даєш!
Що ж. Хай це буде секрет.
У мене будуть черевики, чорні колготки, шорти,
майка на футболку з довгим рукавом.
А на голові буде безлад.
Ясно. Ти все продумала.
З нетерпінням чекаю побачити твою зачіску.
Буде така, як зараз.
Ну й пожартувала. До зустрічі завтра.
Добре.
-Мила… -Мовчи, бо я впаду.
Вибач. Просто хотів спитати, де твоя обручка.
Я її не наділа, бо ще не розповіла Ембер.
Знаю. Просто цікаво, де вона.
Вона отам. У безпеці.
Еге ж. У безпеці. У шухляді біля відкритого вікна.
Може, вже розповіси їй, Саро?
-Вона переживе. -Знаю.
От почнеться школа, тоді й розповім.
Привіт, доню!
Вітаю, юна леді!
-Ти тут ночував? -Ембер.
Вибач, мамо.
Але ж іще ранок. Він тут так рано.
Ми з мамою зустрілися раніше, на пробіжці.
Хочеш протеїнове смузі?
Воно занадто зелене.
-Воно смачне! Правда. -І корисне.
У ньому денна норма овочів.
Доброго ранку.
Я з'їм пончик. Може, два.
-Отрута. -Це мій светр?
-Вітаю. -Коли ти його взяла?
Привіт, Пем.
Максе. Минулого тижня? Попросила Ембер поцупити з шафи.
Що ще поцупила?
Тримай. Я принесла сніданок.
Дуже дякую, але ні: жодних пончиків.
-Випий смузі, доню. -Ну, мамо…
Ти тут спав?
-Пем! -Він тут у таку ранню годину.
Зараз дуже рано.
Одна подруга питає.
Ні, я не ночував.
Я вже питала.
Що ти шукаєш, сонечко?
Вугільний олівець.
А в чому це светр?
Так уже було, коли я його взяла.
-Крихти? Навряд. -Ну добре.
-Я їла пончик в машині. -Светр весь у цукрі.
Гаразд. Два пончики!
Два? О сьомій ранку?
Та хоч би й десять з'їла.
Не треба. Мене знудить.
-Я б легко з'їла десять пончиків. -І я.
-А одинадцять? -Але не їж їх
у моєму светрі.
-Я теж так перу речі. -Ось. Як новий.
Мамо, можна мені пончик?
Вони ж прямо переді мною.
Доню, так багато цукру зранку…
Мамо, послухай.
Мій найкращий друг Джастін поїхав,
я мушу йти в середню школу без нього.
У мене не проколоті вуха.
Маю лише старий мобільний, що ледь працює…
-Ну… -…і в мене нема собаки.
Можна мені пончик?
Не хочеш піти в гурток дебатів?
-Гаразд! З'їж пончик! -Ура!
-Вийшло! -Зачекай…
Не варто так скоро здаватися.
-Ти серйозно? -У мене готовий протеїновий шейк.
Не їж пончик.
Тато повертається з Парижа, тож…
Я хотіла розповісти.
Це по роботі.
Його фірма повертає його сюди.
Про це тобі мала повідомити я.
І коли б ти це зробила?
-Не знала, кому казати спершу. -Мені!
-Мені!
-Ембер Браун. Його дочці. -Добре.
Гаразд.
Ти це шукала?
-Так. -Ага.
У тебе дивовижні малюнки.
Дякую.
Якщо їстимеш пончик, надінь оце.
Щоб джинси не вимазати.
То що, ніхто не хоче смузі?
-Ніхто! -Ні!
ЧЕРЕЗ ТЕБЕ ЙДУ В ШОСТИЙ КЛАС БЕЗ ДРУГА.
ГЕОГРАФІЧНО – ТАК.
АЛЕ ЕМОЦІЙНО – НІ.
КРУТО СКАЗАВ.
ТАТО ПОВЕРТАЄТЬСЯ З ПАРИЖА.
ДЖАСТІН
Твій тато повертається? І що тепер?
Думаю, він повертається через маму,
і вони знову будуть разом.
Зачекай. А як же Макс?
А що Макс? Він – спортивне авто.
-Що? -Етап у житті.
Моя мама казала, в них усе серйозно,
й вони одружаться.
-Не кажи так. -Добре.
Заспокойся. Мама часто перебільшує.
А може, сама хотіла б вийти за Макса.
Забирайте його собі.
Коли тато приїде,
ти й далі житимеш з мамою?
Тітка Пем каже, що я буду півмама й півтато.
Наче назва фільму жахів.
Еге. Цей рік уже схожий на фільм жахів.
Я зовсім не виросла за літо.
За статистикою, нижчі люди здоровіші й живуть довше.
За статистикою, друзі
знають, що сказати, щоб підняти настрій.
-Прощабувай. -Прощабувай.
ПОКАЖИ СВОЮ СУТЬ
Глянь, хто тут!
Я ледь не перечепилася через тебе. Енні. Ні. Ешлі.
Ні. Ембер, так?
Ледве впізнала тебе без твого друга Джейсона.
Джастіна.
Ганна мене знає.
Ми їздимо в один дитячий табір кілька років поспіль.
Та щоразу при зустрічі вдає, що мене не пам'ятає.
Це так…
по-Ганнськи.
Ганно, твоє волосся аж очі сліпить.
Не заздри, Ембер.
Це я підросла за літо, чи ти зморщилася?
-Мушу відповісти. -У тебе телефон не дзвонив.
Алло.
Пам'ятаєш моїх подруг – Джекі, Шонтей, Гіларі. Сун-ї,
Мікі, Аліму, Зунайру й Кеті?
О, Ембер!
О, привіт!
Це моя подруга.
Привіт. Я одна з подруг Ембер. Бренді через «е».
А я Ганна. Два «н» і багато друзів.
Влучно.
Ганно, ми ж сьогодні їдемо грати в мінігольф?
Авжеж, Стенлі. Їдемо. Так?
-Аякже. -Так, Стенлі.
Авжеж.
Чудово.
Обережно. Люди.
Вибач. Не побачив тебе.
Перепрошую…
Ембер.
-У тебе м'яке волосся. -Дякую.
-Ми їдемо грати в гольф… -Місць уже нема.
Так. Ходімо. Швидше.
Гаразд.
Думаю…
ДОНЮ, СПОДІВАЮСЬ, У ШКОЛІ ВСЕ ДОБРЕ.
ДУЖЕ ХОЧУ, ЩОБ ТИ РОЗПОВІЛА. БУДУ ВДОМА 22-ГО.
ЦІЛУЮ. ТАТО.
-Ти йому подобаєшся! -Налякала мене.
Дякую.
Прошу.
-Скільки «м» в «Ембер»? -Що?
Той красунчик. Стенлі.
Він вимовив твоє ім'я як «Емммбер». Він на тебе запав.
Хтозна. Я не слухала.
А ще він сказав, що в тебе гарне волосся.
М'яке волосся.
То ти чула!
Хочеш, позичу тобі намисто?
З кристалом, що випромінює чудову енергію.
Ні, дякую. Я рідко ношу прикраси.
Навіть вуха не проколоті.
І в мене.
Хочеш, сядемо їсти разом?
Так. Тобто, авжеж, Стенлі!
-Не віриться, що вона так сказала. -Ага.
…У мене все буде Д-О-Б-Р-Е
У мене все буде Д-О-Б-Р-Е
Важливе питання.
Ти завела нових друзів?
-Ембер. -Так. Мабуть. Є одна людина.
Той Стенлі, про якого ти казала?
Ні. Він мені не друг. Скоріше…
Захоплення.
Якщо чесно – так.
І ще ж є Ганна.
Навряд чи вона подруга. Хоч могла б нею бути.
Але ми з нею з різних планет.
Головні новини на сьогодні: тато приїжджає 22-го,
а Стенлі Коновер знає моє ім'я.
От би він ще знав, яка ти.
Він мене не побачить, якщо поряд буде Ганнине волосся.
Твій тато повертається.
Хіба ж це не чудово?
-Я знаю, що ти дуже скучала за ним. -Так. І за мамою.
Що?
Я скучила за звичною мамою.
Тією, що пізно лягає, їсть піцу й дивиться зі мною кіно.
Тепер вона займається йогою і п'є смузі.
Я теж за нею скучила. Такий етап у житті.
Ти це казала три місяці тому. Етапи стільки тривають?
Авжеж. У мене один тривав три роки.
А може, не один.
Байдуже.
Щойно приїде тато, все буде як раніше.
Ходімо.
Мамо, я вдома!
Хочеш, відсвяткуємо шостий клас морозивом?
Давай!
Боже, ти мене налякала. Ти точно не привид?
Мама хоче вчепити на мене дзвоник.
Двері відчинені.
Треба це зняти.
-Це Бренді. -Через «е».
Без дзвоника.
Ой, вибач.
Та нічого.
Що це?
Наче коробочка для обручки.
О боже.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко