О боже. Це ж обручка.
Схоже, що так.
Я б хотіла обручку зі смарагдом.
Бо я вегетаріанка.
Чия вона?
Не зникла.
Мама Джастіна каже, що моя мама каже, що з Максом усе серйозно.
-Хто такий Макс? -Мамин хлопець.
Подзвоню Джастіну.
-Привіт. -Джастіне! Не допустимо весілля.
Привіт. Я Бренді з «е».
Здоров, Брендізе. Чийого весілля не допустимо?
Її мама виходить за Метта.
-Макса. -Що?
Глянь, що я знайшла.
Перстень?
Це не просто перстень. Обручка.
Як це ти її знайшла? Де?
Прямо тут. У…
Серед мотлоху?
Добре.
Це моя мама.
Розслабся й дихай.
Це нічого не значить.
Воно ж у шухляді для мотлоху.
Він має рацію. Це підказка.
Чого класти таку цінну річ у шухляду для мотлоху.
Там лежить мій перший зуб.
Поклади його під подушку.
Мабуть, він уже вартий мільйона.
Жарти про зубну фею у мить моєї кризи?
Мені подобається Бренді. Справді.
Власне, її позитив – додатковий плюс.
Але зараз я, Ембер Браун, переживаю кризу.
Так, любий щоденнику. Це криза.
Не можна, щоб мама заручилася, поки тато не повернеться в США.
Це вбило б останню…
надію.
Може, це її подруги.
А може, це щось з минулого.
Цей діамант – пам'ять про втрачене кохання.
Це точно не з минулого.
Мама забобонна й не дозволить минулому затьмарити майбутнє.
Вона сіль кидає через плече навіть коли не готує.
Точно.
А це що?
-Що саме? -Оце.
«Забрав твої речі з хімчистки. Вони в шафі.
Зустрінемося з тобою й Ембер у «Червоному драконі».
Хай розповість нам про перший тиждень у школі».
То вони вже «ми»?
Ні. «Ми» – це ми з мамою.
Вони – «я й Макс» або «Макс і я».
Скільки в неї Максів?
Тут ще є.
«А поговоримо з Ембер про нас?»
Ембер Браун
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ПОЛИ ДЕНЗІНҐЕР «ЕМБЕР БРАУН»
«Руйнівники весілля» ДУБЛЬ 1 – РЕЖИСЕР Е.Б.
Поїхали!
Знято!
Переписати сцену!
Привіт, доню! Це тато.
Приїду через кілька днів. Клас, правда?
Ще мушу знайти житло. Якраз шукаю.
Люблю тебе, доню. До зв'язку.
Привіт, доню! Це тато.
Приїду через кілька днів. Клас, правда?
-Привіт! -О боже. Налякала мене.
Дякую.
З ким ти говорила?
-Ні з ким. -Я теж так роблю.
Піжамна вечірка.
Музика, піца, косметика, спа, вода в пляшках.
Гарні піжами, музика, піца, косметика, спа, вода в пляшках.
Я ще думаю, кого запросити.
Вона ще думає, кого запросити.
Ганна й піжамні вечірки. Тільки про них і говорить.
-Наразі це все. -Наразі це все.
-О, і ще дещо. -Ще дещо.
-Вода в пляшках з газом і без. -З газом і без.
Я наче не хочу хотіти, щоб мене запросили, але хочу.
Безглуздо, так?
Просто приємно, коли запрошують.
Хочу чи не хочу ось у чім питання.
Ага. Десь я це вже чула.
Ти щойно це сказала.
Мабуть.
О боже.
Ти губишся у своїх бажаннях?
Як це?
Я хочу, щоб мама була щаслива, але саме з татом.
А вона хоче бути з Максом, і щоб мене це тішило.
-Але ж бажання змінюються. -Гадаєш?
Я хотіла лишитись у старому будинку,
але тепер я дружу з тобою й хочу жити в новому.
А ще хочу на вечірку до Ганни, але не визнаю цього.
-Вона сказала, що запрошує всіх. -І нас?
Не думаю, що я належу до «всіх».
Та якщо мене запросять,
я зможу надіти рожеву піжамку з песиками.
-Тітка подарувала. -Мені потрібна справжня піжама.
Я сплю в спортивках і футболці.
Не хвилюйся. Я тобі позичу.
-І їжа. -І їжа.
-Привіт, Шонтей. -Не зараз, Ембер.
Я просто привіталася.
Млинці, вафлі і різноманітні смузі.
Нам подадуть сніданок.
Привіт, Ганно!
Привіт. Вітаю.
Усе гаразд.
-Вітаю. -Привіт.
Ходімо.
Бачиш? Привіталася. Вона точно нас запросить.
Ну, так собі привіталася.
Ми теж можемо таке влаштувати.
Тато шукає житло, а я половину часу буду з ним.
Приходь з ночівлею.
Ого. Два будинки. Так по-голлівудськи.
Отож. А я не хочу, щоб було два.
Тато має жити зі мною й мамою.
Після школи треба скликати збори «Руйнівників весілля».
Точно. У мене є ідеї.
-Привіт, Стенлі. -Привіт.
-Я Бренді через «е»… -О, Ембер.
Привіт, Стенлі.
Ти в нормі?
Вона в нормі.
-Ти в нормі? -Мені так ніяково.
Усе чудово!
Увесь час пересувають ту колонну!
-Не озирайся! -Точно.
-Я спокійна. -Дуже спокійна.
І сильна. Ого. Оце ти врізалася.
Боляче. Я чекаю, поки вийдемо, щоб закричати.
Яка гарна піжама.
Я б і вдень її носила. На ланч, наприклад.
Позичу для Ганниної вечірки.
Мені вести протокол цих зборів?
Їх офіційно відкрито?
Мабуть. Щойно Ембер пройде кілометр.
Зачекай.
Отже, ми вважаємо, що в суботу на обіді в ресторані
Макс з мамою скажуть мені про заручини?
Для них безпечніше зробити це в публічному місці.
Тоді не зреагуєш. Я бачила таке в кіно.
Може, твоя мама не погодилася.
Може, обручка в шухляді, бо вона її поверне.
То навіщо вона їй узагалі?
Він не дав би їй обручку в разі відмови.
Точно.
Може, вона спершу погодилася.
А потім передумала, бо повертається тато.
Не впевнений щодо останнього припущення.
Давайте підсумуємо.
Макс зробив пропозицію, мама погодилася, але передумала
й поклала обручку назад у коробку.
Макс вважає, що вони заручені,
але вона поверне йому перстень, можливо завтра,
й розіб'є йому серце, бо повертається її колишній.
Наче кіно, в якому я в масовці.
Бренді, це серйозно.
Знаю. Але це було б таке драматичне кіно.
Ти смішна.
Дякую.
-Перестаньте. -Що?
Так подобатися одне одному.
-Аякже. -Якби ж то.
Треба зосередитися.
Мама не наділа обручку, бо хоче спершу сказати мені.
Вона думає, що це погана прикмета –
надіти її, якщо я не згодна.
Тож вона чекає.
Я через це відчуваю.
Що відчуваєш?
Почуття.
Як їм завадити, щоб, коли тато приїде, мама була незаручена?
Ось що я хочу.
Хай побачаться знову – може, щось прокинеться.
Це легко.
Просто уникай серйозних розмов з мамою,
поки не приїде тато.
Що?
Якщо в мами не буде шансу розповісти тобі…
Вона не зможе офіційно заявити про заручини!
Ага.
Пропоную змінити назву
з «Руйнівників весілля» на «Уповільнювачів заручин».
-Хто за – скажіть «так». -Так.
А як мені діяти на суботній вечері?
Проведемо ще одні збори.
Доти уникай всіх розмов.
Ага.
Ембер!
Гей.
Кажуть, якщо надінеш на пальця, камінь засяє.
У тебе все добре?
Ембер стала якась дивна.
Може, на неї впливає нова подруга – ваша сусідка.
-Бренді? -Так.
Вона ж іще дитина.
Ембер потрібна подруга.
Їй треба хоч зрідка
відкладати малювання.
Якби я мав хоч половину таланту Ембер, то малював би весь час.
-Так казав тато. -Так казав її тато.
Я люблю тебе.
А я – тебе.
То що? Ви заручені чи ні?
Нічого не чула?
Ні.
Якого року цей сік?
Вони так і не сказали «заручини», але перстень лежав біля них.
Так. Вона все бачила.
І коли мама згадала тата, в мене з'явилася надія.
Я думав про це. Треба взяти до уваги дві речі.
Там є тістечка з передбаченнями, а твоя мама забобонна.
І що?
Разом ці обставини можуть призвести до того, що мамі
дістанеться передбачення, яке точно змусить її зачекати.
Було б дуже зручно. Але які шанси, що так буде?
Сто процентів, якщо напишеш передбачення сама.
Хороша ідея.
Боже мій.
Що?
Ганна запостила список запрошених на піжамну вечірку.
«Катріна, Мелісса, Аріель…»
Запрошені майже всі шестикласниці.
«Белісс, Моллі, Ґлорія…»
А де наші імена?
Усі, крім нас.
Байдуже.
Це честь.
Правда ж?
Ой. Мені вас жаль.
Збори «Уповільнювачів заручин» закінчено о 19:42.
Триває операція «Уникати розмов».
Місія: написати передбачення, яке принесе тобі удачу.
Прощабувай.
Прощабувай
Ми ж підемо?
-Куди? -На піжамну вечірку.
Ходімо. Он вікно.
Там нічого нема.
Нічого не видно. Певно, вони нагорі.
У неї у спальні, мабуть, ковзанка, чи щось таке.
-Ти вмієш лазити? -Що?
Учені ховаються в кущах
і вивчають слонів та левів у їхніх ареалах.
Не вірю, що ми це робимо.
Ого.
У неї туалетний столик. З лампами й дзеркалом.
А ще дзеркало на повний зріст. Ні, два.
Глянь на ліжко.
Зі сходинками? Серйозно?
Ми спостерігаємо за популярними друзями в їхньому ареалі.
Таких у школі лише 2%,
але вони відповідальні за 50% драми.
О, ні. Боже.
-Прикинься деревом. -Добре.
Ледь не попалися.
Іноді хочеться стати такою.
І мені теж.
Але згодом я б скучила за собою.
Так. І я б за собою.
І за тобою.
Дивись, там Шонтей.
Популярна, як Ганна.
Так. Шкільна знаменитість.
Не ворушись.
Ні. Благаю, ні.
Що вона робить?
НЕ ХВИЛЮЙТЕСЯ
Мабуть, фанатка Тейлор Свіфт.
Це так у дусі «You Belong to Me».
БУДЕТЕ МЕНІ ВИННІ
А це вже лякає.
Ходімо звідси.
Заношуся думками у хмари
Я знаю: усе буде Д-О-Б-Р-Е Я знаю: усе буде Д-О-Б-Р-Е
Любий щоденнику. У мене була пригода.
Я вилізла на дерево з сусідкою Бренді щоб глянути на популярних людей.
І дещо зрозуміла.
Перше: коли вони йдуть нагору спати, їм доводиться ще й сходи долати.
А ще – хай яка цікава була ця пригода з Бренді –
а вона була дуже, дуже цікава –
було б добре, якби нас запросили на ту вечірку.
Узяли б у компанію.
І вони не знають, що втрачають, уникаючи нас.
Я зрозуміла, що це боляче, коли вас не беруть у компанію.
О, і ще одна новина: вдень я врізалася в колону
прямо перед найгарнішим у школі хлопчиком.
Так, це Стенлі.
Було так ніяково.
Але він усміхнувся.
-Ембер. -Мамо, я розмовляю зі щоденником!
Вибач. Мені дуже жаль.
Я нічого не чула. Але ж побачила твою усмішку.
БАЦ!
ОРГАНІЧНИЙ
ДЖАСТІН ЗРОБИЛА ВЖЕ ТІСТЕЧКО З ПЕРЕДБАЧЕННЯМ?
Усе хороше закінчується.
НІ. НЕ ПІДХОДИТЬ.
Гаразд.
Коли ти не заручена, в колишнього чоловіка є шанс,
а дочка щаслива.
НЕ ПОДОБАЄТЬСЯ.
Тоді що? Що має бути в передбаченні?
ТВОЇ ПОЧУТТЯ.
ТВОЇ ПОЧУТТЯ У ФОРМІ ПЕРЕДБАЧЕННЯ.
Гаразд.
Вибач. Думала, вікно зачинене.
Привертаю твою увагу.
Нічого. Я так нервуюся, що ледь помітила.
Бажаю удачі ввечері.
Ти вже обрала передбачення?
Ні. Думаю, використаю те, що буде принагідно.
Вдам, що читаю.
Хай щастить, смілива уповільнювачко заручин.
Дякую. Щось порадиш?
Ні.
Це тато.
Чому ти не відповідаєш?
Тому що…
Бо він так рідко дзвонить, що краще хай лишає повідомлення.
Я слухаю кілька разів,
і здається, що він дзвонить частіше.
Тебе це дивує?
Ні. Мене це змушує відчувати.
Що відчувати?
Почуття.
Ембер? Готова?
Весь тиждень не було коли поговорити!
Джастін лишив повідомлення. Слухаю.
Гаразд.
Гаразд. Ми готові?
-Так. -Так?
Я можу ще чимось допомогти?
Ні. Я сумуватиму за офісом.
Так. Але ж ти їдеш додому.
Ага. До дружини й дочки.
Зачекай, я думав…
Так. Колишньої дружини. Звичка.
Але – так. До дочки.
Офіс Філіпа Брауна.
Авжеж. Хвилинку.
Це Лось з двоповерхівки щодо квартири в Штатах.
Дякую.
Філ слухає.
Лосю. Привіт. Як справи?
Так, я глянув фото онлайн. На вигляд – чудово.
Думаю, дочці сподобається.
Ага. Заберу ключі в четвер.
Добре? Добре.
І я буду радий побачитися.
Бувай.
Вона класна вчителька, але цього не було в завданні.
Ембер, сонечко, ми з Максом…
Мамо, дай закінчити.
Тож це все визнання, на яке можу розраховувати.
Це якщо я вчасно здам усі завдання.
А ще – за волонтерську роботу.
Ти маєш дуже пишатися собою.
-Дякую. -Я дуже пишаюся тобою, доню.
Дякую.
Ембер…
Піду принесу тістечко з передбаченням.
ДЖАСТІН – ЩО ТАМ У ВАС? ПЕРЕДБАЧЕННЯ?
ЧИ ТИ ПРОСТО СКАЗАЛА ЇМ, ЩО ЗНАЙШЛА ПЕРСТЕНЬ?
Добре. Десерт.
НЕ ПЕРЕЖИВАЙ ЧЕРЕЗ ГРОШІ.
НАЙКРАЩІ РЕЧІ В ЖИТТІ БЕЗКОШТОВНІ.
Важливо… не поспішати.
Взяти паузу,
щоб інші зрозуміли, як ти почуваєшся.
Мудріших передбачень з тістечка я ще не чула.
Згоден.
Справді?
Авжеж.
Любий щоденнику, мабуть, я трохи винна,
бо не раділа за маму, хоч вона така щаслива з Максом.
Хочу подякувати вам, дівчата.
За що?
За те, що покликали на вечерю.
Мамо.
Що?
Надінь обручку.
Я справді вважаю, що мама була б щаслива з татом,
а він – з нею.
І якби вони були разом, була б щаслива я.
Дуже щаслива.
І мені, Ембер Браун, цікаво…
як обрати, чиє щастя найважливіше?
Сонечко, я знайшов квартиру у двоповерхівці.
На першому поверсі – ми. На другому – чудова родина.
Чоловіка я знаю ще з коледжу. А діти – твого віку.
Тобі там сподобається.
Я лише бачив фото онлайн, але там ще й дворик є.
Подумав, що ти матимеш свій сад.
Люблю тебе. До зв'язку.
А в суботу можемо пограти у відеоігри в тебе.
Так круто, що нікого не буде й ми там потусимо.
Люблю ту квартиру.
Є підручник з хімії?
Так. Ось.
Дякую.
ХІМІЯ
тусовки в порожній квартирі на певний час відкладаються.
-Що? -Тато здав квартиру з садом.
Чорт.
Якомусь другові з коледжу.
Хоче йому допомогти. Тато-одинак. З дочкою.
Де ж ми будемо тусити?
Щось придумаю.
Давай швидше.
Я довго не протримаюся без відеоігор.
Довірся мені.
Ну гаразд.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко