Любий щоденнику, тато повернувся.
З Парижа додому.
Ну, не зовсім додому. Не в цей дім.
Але додому в Америку.
Завтра я його побачу. І його нову квартиру,
де я житиму половину часу.
Чи мама ображатиметься, якщо я назву татів будинок «домом»?
Чи образиться тато, якщо не назву?
Я, Ембер Браун, не хочу нікого образити.
Це розклад на середу й четвер.
У п'ятницю в нас буде скорочений урок історії
для тих, хто хоче взяти участь у виставі.
Проби пройдуть в актовому залі,
тож дивіться, чи є на дошці оголошень
назва вистави,
бо про це буде повідомлено лише там, не віртуально.
А тепер можете…
йти.
Ви вільні.
Ембер Браун
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ПОЛИ ДЕНЗІНҐЕР «ЕМБЕР БРАУН»
Привіт, Ембер.
Гей! Я нічого не бачу!
Так, слухаю вас.
Спробуймо отримати ролі у виставі.
Я – пас. А ти спробуй.
ТАТО ПРИВІТ, СОНЕЧКО
НА РОБОТІ ЗАВАЛ, АЛЕ Я ЗАБЕРУ ТЕБЕ ЗІ ШКОЛИ
ЯКОСЬ НА ТИЖНІ.
Уже три дні. Не хочу знов скасовувати зустріч з Ембер.
Так. Я зачекаю.
Тато сказав, вам потрібні фільтри…
Так. Дякую, Стенлі.
-Принось, коли дістанеш. -Гаразд.
Класна куртка. У мене така є, але вже геть заношена.
У якому ти класі?
-У шостому. -Як і моя дочка.
Круто.
У вас є ключ від гаража?
-Чи куди його? -На кухню.
-Справді? -Так.
-Алло. -Роберт.
Якщо в мене будуть зустрічі щодня до 18:00,
а тоді ще вечері з Baxter та ICRF…
Філ, ти ж просив тебе перевести. Працюй тепер.
На тижні мені в обід буде потрібне двогодинне вікно.
Ми всі тут чимось жертвуємо.
Не в одного тебе родина.
Ці клієнти важливі. Нам треба розуміти,
що ти в нашій команді й робиш усе,
щоб ми отримали цей контракт.
Філ, ти мене чуєш?
Це буде мюзикл «Лак для волосся».
Справді?
-Вибач, Шонтей. -Що?
Ви теж хочете грати у виставі?
Я – ні. Я хочу бути в технічний команді. Керувати прожектором.
Чому?
Бо це наче бути в космосі в темряві за планетою.
Схоже, ти вдягалася в темряві.
Дякую.
Не думаю, що то був комплімент.
-Зовсім ні. -Для мене це комплімент.
-Ти не така, як усі. -Дякую.
Оце вже комплімент.
-Ми спробуємо отримати ролі. -Авжеж.
Я народжена для сцени.
Ти на ній бувала?
Так. Тато зробив для мене сцену в підвалі.
Ясно. Це рахується.
-Не думаю. -Рахується.
Щоб побачити Ганну, люди навіть на дерева лізуть.
Ой.
Тобто, клас, Ганно! Успіхів на пробах.
Дякую.
Зачекайте. На яку роль?
Ми ж іще не знаємо, яка буде вистава й герої.
Байдуже, яка буде вистава.
-Ми отримаємо одну з головних ролей. -Саме так.
Найголовнішу. Найкращу. Зіркову. Звісно.
Чекаю тебе на пробах, Ганно. «Чарівник країни Оз».
І всіх вас – теж.
«Чарівник країни Оз»? Один з найкращих фільмів.
А я не бачила.
Що? Який жах. Мусиш подивитися.
Добре.
Мене сьогодні забирає тато. Подивимося в нього.
То він справді існує?
-Так. -Авжеж.
Він жив у Парижі.
Думала, ти це вигадала.
Навіщо мені вигадувати?
Не знаю. Бо хочеш здаватися крутою.
Такою крутою, як ми.
-Таким у п'ятому класі переймаються. -У четвертому!
У третьому. Ой, зачекайте.
Ходімо, Шонтей.
Я піду додому, щоб ти побула з татом.
Ні. Їдь з нами. Теж подивишся його квартиру.
Ходімо.
А де тато?
Ненавиджу, коли він тебе підводить.
-Усе добре. -Ні, не добре.
-У нього все добре? -Так, добре.
А в тебе?
Так. Усе добре.
Добре.
Годі казати «добре».
Добре. Ой. Вибач.
Мені жаль, Ембер.
Він тут лише кілька днів,
треба речі перевезти, а ще робота…
Я… розумію, на нього багато звалилося.
Може, заїдемо на морозиво?
Чи ще на щось шкідливе.
-Так! -Добре.
Годі казати «добре»!
Не кажу «доброго ранку»,
бо Філ сказав Ембер, не порадившись,
що вона може переночувати в нього.
Річ у тім, що він не сказав мені. І це погано.
Саро, він же її батько.
А я її мати. Її мама.
Мама, яка завжди поряд, удень і вночі, знає її страхи, печалі й радості.
Мама, яка не поїхала світ за очі, як татусь.
Я так тебе й зву.
Не ображайся, але я завершую розмову.
Спробуй глянути на це з точки зору Ембер.
Вона рада, що він повернувся.
Нарешті. Тож хай переночує в нього.
Яка різниця?
Повернувся і вже командує.
-Даси мені шалот? -Це зелена цибуля.
-Гаразд. Зелена. -Це цибуля шніт.
Ого. Між шалотом, зеленою і шніт є різниця.
Філ ніколи не питав у мене, чи може Ембер ночувати в нього
перед школою.
Та кого хвилює школа?
-Мене. -Це не важливо.
Це дуже важливо. Прошу, не кажи такого Ембер.
-Треба сказати їй до коледжу. -Стоп.
Дихай, Саро.
Не витрачай стільки емоцій на Філіпа.
Це неправильно, що Філіп будує плани з Ембер, які не включають мене.
Га? Вибач, що?
Тобто, про які не говорять.
І яких зі мною не обговорюють.
Пам'ятаєш, мама звала його Чарівний принц.
То ти злишся на Філа чи скучила за ним?
ПІДІЙШЛО! ІДЕАЛЬНО!
Любий щоденнику, це Луї Пріма. Тато його любить.
Принаймні любить одну його пісню.
Називається «Анджеліна».
Я двічі їм антипасто Лише тому, що вона така мила
Анджеліна
Люблю співати.
Якби ж то я наважилася на проби.
Тато подарував її мені у вісім років.
ЛУЇ ПРІМА «АНДЖЕЛІНА»
Мабуть, ще налізе.
Я вирішила, що як нарешті заведу собаку, назву її Анджеліна.
Це друге ім'я моєї мами.
Так звали сестру моєї бабці, двоюрідну бабцю Анджі.
Я люблю тітку Анджі. І дуже люблю бабуню.
Якщо мама вийде за Макса, чи буде його мама моєю третьою бабцею?
Мені, Ембер Браун, цікаво…
скількох людей мені треба любити?
Чи любитимуть і вони мене?
Не знаю, чому він вирішив, що може отак легко повернутися
й почати будувати плани.
-Це я. -Що ти?
Подзвонила Філу й сказала йому.
Що?
Пем!
Хтось мав нагадати йому, що Ембер дуже розчарована.
Це не ти маєш виправляти.
-Хай він виправляє. -Добре.
Мені просто чекати, коли він зрозуміє,
а серце Ембер тим часом хай крається? Ні. Не буде цього.
Їй потрібен батько. Зараз.
У мене ж була книжка «Чарівник країни Оз»?
Вона точно десь є.
Ось вона.
Я не хочу його бачити, тому просто тебе завезу.
Сама не зайду. З машини не вийду.
Але я з радістю відвезу тебе до тата.
Дякую!
Тато каже, що й Бренді може побути до вечора.
Чудово.
Ембер, люба,
ти точно згодна переночувати деінде?
Не вдома? Хоч завтра й до школи?
Ще й як згодна.
Зможу надіти піжаму, яку прислав тато.
Прямо в ній і поїду. Вона ж гарна?
Симпатична.
Я така рада.
А я не смішна в цьому комбіку?
Ні. Думаю, татові сподобається.
Він же його з Парижа прислав.
Мамо, що з тобою?
Не хочу його зараз бачити. Просто…
У мене жахливий вигляд, а він… У нього такі м'язи.
-Що? -Просто… Я не готова…
А ви йдіть. Давайте, виходьте з машини.
Ембер, що ти робиш?
Це Стенлі.
Не хочу з ним зараз бачитися. У піжамі.
Без пояса.
Що він тут робить?
-Стенлі? Зі школи? -Так.
Авжеж. Стенлі.
Він говорить з твоїм татом.
Вони дивляться на мене. Пригнутися?
-Ні! -Ембер, волосся!
Вони йдуть сюди.
Зачекайте.
Стенлі їде на велосипеді.
Ось чому ти не готова зустрітися з татом.
Хотіла сказати йому особисто.
-Може, сказати зараз? -Ні. Не зараз.
-Ні. -Будь ласка.
-Добре. -Мамо.
-Добре. -Агов. Ембер?
Ви знайшли контактну лінзу, місіс Браун?
Геніально.
Ні. Може, пізніше знайду.
Дівчинко моя!
Я така рада, що ти вдома.
І я, доню. І я.
І радий, як ти мене потішила, вдягнувши піжаму.
Вона тобі подобається? Не дуже смішна?
Авжеж подобається.
Саро.
Філ.
Маєш гарний вигляд.
Дякую.
Відвезеш Ембер завтра до школи?
Так. Відвезу. Думаю, зможу.
Думаєш? Про це треба думати, коли плануєш залишити
її в себе в будній день.
-Що? -У тебе нема плану.
Не будемо драматизувати, Саро.
Усе гаразд. Я все зроблю.
Дуже хотів її побачити.
Ти тут уже шість днів.
У мене нова посада, новий дім. Я дуже зайнятий.
Скажи про це Ембер, а не мені.
У нас з Ембер усе добре.
Вона все розуміє. Так, Ембер?
Так, я все розумію, мамо.
Усе нормально, тату.
Але ж ти почувалася розчарованою. Кілька разів.
-Бренді. -Я просто кажу.
-Ти Бренді. -Так, містере Браун.
Ви знайомі зі Стенлі?
З малим на велосипеді? Він тут живе.
Коли що – дзвони.
-Я можу по неї заїхати. -Мамо.
-Що? -Будь ласка.
Це всього дві ночі.
Так. Усього дві ночі.
Що? Я…
Так.
Попрощайся, Тото.
Дякую за допомогу, дівчата.
Дивись, Бренді. Найкраща сцена.
Правда, тату?
Гаразд.
Скільки ж йому дзвонять?
Дивися.
Заплющ очі й стукни каблуками тричі.
І подумай: «Дім – найкраще у світі місце.
Дім – найкраще у світі місце».
Дім – найкраще у світі місце.
МАМА ТАТО
Дякую.
Вечерю подано!
О, так.
Жаль, що я пропустив кіно.
Мушу відповісти.
Гадаєш, я йому подобаюся?
-Твоєму татові? -Ага.
Авжеж подобаєшся. Він же твій тато. Він тебе любить.
Я знаю, що він мене любить.
Просто цікаво, чи я йому подобаюся.
А як інакше?
Ти дуже хороша людина, Ембер Браун.
Дякую, Бренді через «е».
-Ага. Я тобі подзвоню. -Прошу.
Тото такий милий.
Ага. Їздить у кошику на велосипеді Дороті.
Ти чула про п'єсу «12 розгніваних чоловіків»?
«Унікальна драма в суді».
Дай подивлюся.
Ого. Якщо присяжні такі злі, який же був злочинець?
«Присяжний номер 8. Філіп Браун затьмарив усіх».
Ого. Твій тато був зіркою.
«Філіп Браун каже, що любить театр.
Коли його спитали, що йому найбільше сподобалося,
Браун, 14 років, відповів: «Командна робота і спільний досвід.
У нас багато спільного, й нам подобається проводити час разом».
Круто. Про що ти думаєш?
Так, це круто.
Якби ж то я наважилася піти на проби.
Владою, даною мені
як твоїй сусідці,
і силою дружби я наділяю тебе відвагою.
«ЧАРІВНИК КРАЇНИ ОЗ»
Привіт. Я Ембер Браун,
і я пробуюся на роль Дороті.
Я Ганна Бертон, пробуюся на роль Дороті.
Джиммі Ренторскі. Я пробуюся на роль Залізного Дроворуба.
Я пробуюся на роль Опудала.
«Дім – найкраще у світі місце Дім – найкраще у світі місце».
Хвилинку. Я знаю слова.
«Мазниця».
А решта монологу?
Я вивчив лише «мазницю».
«Дім – найкраще у світі місце».
Ти опудало.
Як ти говориш, якщо нема мозку?
«Є люди без мозку, але страшенно говіркі».
«Дім – найкраще у світі місце».
Я Бренді. Сподіваюся на місце в команді.
Бажано – оператора прожектора.
Мрії, на які ми наважуємося
Насправді збуваються
Ось де ти. Ходімо швидше.
Через 20 хвилин відеоконференція.
-Треба встигнути додому. -Добре.
Я пробувалася на роль у виставі.
-Що? Справді? -Ага.
Дороті з «Чарівника країни Оз».
Ого. Я вражений. І як проби?
Я добре виступила.
Набагато краще, ніж думала.
Містер Дензіґер каже, я була супер.
Молодець. Я тобою пишаюся.
Сам не вірю, що пішла на проби.
Наступного тижня оголосять список акторів.
Я теж грав у виставі у восьмому класі.
«Дванадцять розгніваних чоловіків».
-Здається, мама казала. -Правда?
Так. Вона пам'ятає, що ти грав головну роль.
Ключового персонажа.
Дороті – теж ключовий.
А тобі менше років, ніж мені, коли я грав.
Це так захопливо.
Так. У нас багато спільного.
Це правда.
Ще одна ніч – і все. І вона буде вдома.
Треба буде обговорити графік опіки над нею.
Якщо тиждень – я, тиждень – він… Я не…
Спокійно. Не будемо поки про це.
Давай подихаємо.
Я повернуся завтра зранку.
Добре. Приїхала Пем. До зв'язку.
-Люблю. -І я тебе.
А мене хто любить?
Я. Дуже. Дякую, що знову приїхала.
Я не приїжджатиму щоразу, як Ембер у Філа.
Може, поки я не звикну?
Тобто, ще десять років?
Думаєш, вона скучила?
Авжеж.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко