Aiziet, Dorotij.
Es nofotografēšu tevi lasām lomu sarakstu.
Tik tiešām nevar zināt. Neticami, ka biju uz noklausīšanos.
Es neredzu.
Pagaidi. Tagad es redzu.
Tu esi lomu sarakstā!
Ak kungs!
Nē, pagaidi, es redzu. Es esmu...
Trešā dusmīgā ābele?
Esmu sajūsmā.
Esmu tik priecīga, ka tēlošu Dorotiju.
- Apsveicu, Hanna. - Es tevi arī, Ambera.
Tu tiki pie lomas. Noteikti esi sajūsmā.
Viņa tika gan.
Viņa ir koks.
Ne jau šāds tāds koks. Trešā dusmīgā ābele.
Tu būsi lieliska. Lielisks koks.
- Viņa to ir izpētījusi. - Ko?
Neko.
Nevaru izturēt, ka viņa joprojām bāž mums acīs to koku.
Smieklīgi gan.
Tev viss kārtībā?
Es nejūtos labi.
Es laikam palūgšu atbrīvojumu.
Pēc Polas Danzigeras grāmatas
Mīļā dienasgrāmata, es to stāstu tikai tev.
Ļāvu sev sapņot, ka es, Ambera Brauna,
tiešām varētu dabūt Dorotijas lomu.
Un es būtu priecīga par jebkuru citu lomu,
piemēram, Glindas vai Putnubiedēkļa.
Bet Trešais dusmīgais koks?
Tas sāp.
Un es nezinu, vai varam izslēgt savus sapņus,
bet domāju, ka man tas jādara, ja tik ļoti sāp, kad tie nepiepildās.
Es sapņoju, ka vecāki atkal saies kopā.
Ambera!
Ambera?
Mīļā.
Čau. Es tev izmērīšu temperatūru. Nāc.
Tev nav paaugstināta temperatūra.
- Mammu? - Jā?
Nedomāju, ka tiešām esmu slima.
Jā.
Domāju, ka tam varbūt ir kāds sakars ar Dorotiju.
Un ar viņas mazo sunīti.
Tie ir mani sapņi.
Es sapņoju, ka būšu Dorotija.
Bet es esmu koks.
Nu beidz. Koki ir kolosāli.
Tie ir spēcīgi un tie...
Tie dod tik daudz, piemēram, ēnu un mēbeles.
Arī malku.
Nopietni, mamm? Tu izklausies pēc Maksa.
Tas nemaz nav slikti.
Nespēju noticēt, ka aizgāju uz noklausīšanos.
Man ir tāds kauns.
- Ko? - Man ir kauns.
Pagaidi vēl, kad tētis uzzinās.
Ambera Brauna,
tētis ar tevi leposies, lai kādu lomu tu spēlētu.
Nē.
Biju uz noklausīšanos Dorotijas lomai.
Galvenajai lomai.
Tētis bija astotais zvērinātais. Tā ir galvenā loma.
Ko? Kas viņš bija?
Tētis, atceries? Astotajā klasē?
Viņš bija astotais zvērinātais izrādē Divpadsmit saniknotu vīru.
Viņš bija galvenajā lomā. Zvaigzne.
Neskaidri atceros.
Un es esmu Trešā dusmīgā ābele.
Un to es nekad neaizmirsīšu,
- jo es ar tevi ļoti lepojos. - Tikai nesāc.
Mīlulīt, nē, tiešām.
Tu esi iemācījusies riskēt.
Tu biji drosmīga un gāji uz noklausīšanos.
Tu piedzīvoji vilšanos un tad...
un tad iemācījies, kā justies labi par sasniegto.
Justies labi par to? Kurš teica, ka es jūtos labi?
- Nu... - Par to, ka esmu koks.
Zini, ir jāpieņem lēmums, ka jutīsies labi.
Nedomāju vis.
Ņem. Parunā ar Džastinu.
Es uztaisīšu tomātu zupu un grilētu sieru. Skan labi?
- Labi. - Labi.
-Čau. -Čau.
- Tu dabūji lomu? Dorotijas? - Nē.
Bet tevi pasauca apskatīties lomu sarakstu?
Nu, jā.
Uzzināju, ka arī citām meitenēm labi gājis, piesakoties Dorotijas lomai.
Tāpēc neesmu vienīgā.
Mēs visas dabūjām lomas.
Labais!
Tu dabūji lomu?
Es esmu Trešā dusmīgā ābele.
Nesmejies.
Piedod.
Kas tēlos Dorotiju?
Mini.
- Stenlijs? - Ha-hā.
Hanna?
Labi, tātad Hanna. Cik garlaicīgi.
Lai viņa izklaidējas, bet tu izpriecāsies, tēlojot dusmīgu koku.
Nē, nevarēšu. Man jāatsakās.
- Tu nevari atteikties. - Man kauns.
No kā? No tā, ka sniedzies uz galotni, ejot uz noklausīšanos?
Lepojies, ka saņēmi drosmi zaros.
Ak, brāli.
Es gribētu būtu tur, lai redzētu tevi kā dusmīgo koku.
- Trešo dusmīgo. - Trešo dusmīgo.
- Es gribēju atstāt iespaidu uz tēti. -Un tu to izdarīsi.
Gluži kā es, kad centos iekļūt Mazajā līgā.
Mans tētis bija treneris. Tikai parunā par kaunu.
Viņš ielika mani laukuma tālākajā daļā, cerēdams, ka bumba nelidos manā virzienā.
Vienīgā reize, kad noķēru bumbu,
bija, kad tā iekrita aiz džempera, kas man bija par lielu.
Paldies dievam, džemperi biju iebāzis biksēs.
Džastin, ejam!
Man jāiet. Nepamet lugu. Atā līdz vēlākam!
Atā līdz vēlākam.
- Labrīt. -Čau.
Varu dabūt tos salātus?
Tā ir sejas maska, ko Pemas tante izmēģinās manai jaunajai grāmatai.
Bet tā ir ēdama. Jā, to var ēst.
Viss kārtībā. Apēdīšu kādu gurķa šķēlīti.
Zini, tās ir acu procedūrām, tāpēc...
- Labi! - Es... Jā.
Kāds no šiem ēdieniem domāts ēšanai?
Zini, es varu uzcept pankūkas.
- Tādas, kas nebūs zaļās? - Jā.
Tiešām?
Pankūkas tūlīt būs galdā.
- Labi. Paldies. - Jā.
Mamm, nevaru atrast piestiprināmos zarus, un šodien ir ģenerālmēģinājums.
Gaiteņa skapī, aizvelkamā maisā, piesprausti pie tavas džinsu jakas.
Labi, paldies.
Nu, tas ir aizraujoši.
Kā iet mēģinājumos?
Labi, man šķiet.
Vēl neesmu bijusi pilnā koka kostīmā.
Man teica: kad to uzvilkšu, nevarēšu apsēsties.
- Miza nelokās. - Tā es jūtos džinsos.
- Man šķiet, jau darbojas. - Lieliski, vai ne?
Jā, tagad es vairāk cienu salātus.
Es gaidu, kad redzēšu tevi lugā, Amber.
Ambera, es tev pagatavoju pusdienas garajai mēģinājumu dienai.
Paldies, bet mēs nedrīkstam ienest teātrī ēdienu.
Viņiem ir problēma ar pelēm.
Man bail no pelēm.
Es negribu ņemt līdzi ne drupačas.
Piedodiet, peles. Šodien bez Amberas bufetes.
- Tu to redzēji? - Redzēju gan.
Tu to redzēji? Tie bija smiekli.
Vairāk izklausījās pēc smaida. Tas bija kā...
Vispār es nevaru parādīt, jo nevaru pakustināt seju.
- Nu taču. Tie bija smiekli! Vai ne? - Jā, tie bija smiekli.
- Mīļum, tie bija smiekli. Es redzēju. - Izdevās!
Nomierinies.
-Čau. -Čau.
- Jā, nāc iekšā. - Labi. Labi.
Es novērtēju, ka neiesaisti advokātu.
- Jā. - Tiksim paši galā.
Jā.
- Tu gribi kafiju? Labi. - Jā.
Jā, tā pati caurule.
Varu salabot. Pievilkt to divās sekundēs.
Man vajag tikai, ē... Tev ir instrumenti?
Nu, jā, tavi instrumenti joprojām ir šeit.
Bet es varu piezvanīt kādam, piemēram, santehniķim
- vai palūgt Maksam paskatīties, vai... - Nē. Es to varu.
Esi pārliecināts, ka neiebilsti?
Protams. Viss kārtībā.
- Aiziešu pakaļ. - Labi.
Čau, mīļā! Esmu mājās!
Kaut kādās mājās. Tavās mājās.
Sāra!
Sveiks. Es esmu Fils.
Sveiks. Prieks iepazīties. Makss.
Sāra zina, ka tu šeit esi?
Nē. Es ielauzos.
Smieklīgi.
Čau.
- Es salabošu krānu. - Labi. Tas...
Kāpēc tu man nepiezvanīji?
Man atcēlās klients.
Iedomājos, ka aizvedīšu tevi pusdienās. Ka būs jauks pārsteigums.
Nezināju, ka esi nolīgusi bijušo vīru par santehniķi.
Nē. Viņš ir šeit, lai apspriestu Amberas aizbildnības grafiku.
Labi. Es tiktu galā ar santehniku.
Tu aptini tās caurules ar metru izolācijas lentes.
- Un vairs netecēja, vai ne? - Labi.
Tad kāpēc neej augšā viņam palīdzēt?
- Nē. - Kāpēc?
Es tur neiešu. Viņš izsmies manu lenti.
- Vari iet augšā un palīdzēt? - Labi, jā. Iešu.
- Es iešu... - Tu iesi?
- ...augšā. - Liels paldies.
Varu palīdzēt?
Es varu vienkārši pārņemt darbu.
Jūs ar Sāru varat turpināt apspriesties.
Nē, nekas. Ļauj man par to parūpēties.
Kurš te salīmējis to sasodīto izolācijas lentu?
Sāra.
- Kas par mudžekli. - Jā, es zinu, vai ne?
- Vari man padot... - Kā jums iet?
Maks, vari man padot cauruļu atslēgu?
Jā!
Domāju, ka tai...
- Tai jābūt vienai no šīm. -Šai.
Jā.
Maks, vari pieturēt krānu?
- Tas uz brīdi būs vaļīgs. - Jā.
- Piedod. Piedod. - Nē, tas...
Šeit. Es pa... Es paņemšu.
Es to nevaru.
Ko? Ko es izdarīju? Es kaut ko izdarīju?
Nē, labāk pasauc profesionāli.
Es tikai pievilkšu krānu.
- Gribi, lai palīdzu? - Nezinu, es to turu.
Gribi iziet un iedzert kafiju,
lai apspriestu Amberas grafiku vai...
Nē. Ziniet, ko? Es iešu.
Jums jāapspriežas šeit.
Varbūt mums visiem trim jāapspriežas,
ņemot vērā, ka precēsi manu sievu.
- Bijušo sievu. - Kāda atšķirība!
Fil, man žēl.
- Gribēju pati tev pateikt. - Zini, ja tas ir mierinājums,
Sāra man pat nepateica, ka tu atgriezīsies Amerikā. Tā ka...
Maks! Es pateicu. Es tev pateicu.
Ambera zina, ka esat saderinājušies?
- Es teicu... - Es teicu Sārai, lai vispirms pasaka tev.
- Maks. - Tā arī vajadzētu.
Es piekrītu.
Es esmu nomodā?
Tad tētis ieraudzīja gredzenu un nebija priecīgs.
Un tad?
- Tad visi jutās neērti. - Varu iedomāties.
Un viņi visi taisās nākt uz izrādi.
Pemas tante, Makss, tētis un mamma.
Un mana mamma.
Jā.
Mums vēl daudz jākrāso.
Jā.
- Gribi pamēģināt Maksa sejas masku? - Jā!
Labi.
Kā lai uzziežam to uz sejas?
Ar rokām?
Skan labi.
Zaļais izceļ manas acis.
Es jūtos skaistāka, ja tas vispār iespējams.
- Tev ir čipsi? - Jā, es tā domāju.
KUKURŪZAS ČIPSI
Meitenes!
Jā, tēt, mēs esam šeit ar krāsu!
Pemas tante atvedīs tavus spilvenus, Amber!
Labi.
Neziediet krāsu uz sejas.
Kāpēc? Selfijam vai kam tādam?
Tā var būt indīga.
Viss kārtībā, tēt.
Tā ir ēdama.
Vaimandieniņ! Kas tas ir?
Tā ir avokado sejas maska.
Un mērce.
- Es atbildēšu. - Nevar būt!
Dzīvokļa īpašnieka dēls atnesīs filtrus gaisa kondicionierim.
Viņš domāja, ka tā ir krāsa.
Ka mēs nokrāsojām sejas.
Makss teica, ka jānoskalo, kad sāk savilkt seju.
- Diezgan laba sajūta. Atsvaidzinoša. - Jā.
Ambera? Brendija?
Mēs esam no Zārnāras. Ieradāmies pētīt jūsu planētu.
Aizved mūs pie jūsu vadoņa.
Es nemāku atdarināt tādu balsi, bet varu izdarīt šādi!
PIRMIZRĀDE SKOLAS UZVEDUMS
Nedrīkst pieskarties malām, jo tās pārāk uzkarst.
Tāpēc man tas jākustina no rāmja.
Forši.
Kaut kas tāds varētu būt mūsu kosmosa kuģī.
Noteikti!
Bravo.
Bravo! Bravo! Bravo! Bravo!
Čau. Cik satraucoši!
- Tu zināji... -Čau.
- Jā. - Jā, un viņas vārds ir šeit.
Šķiet, viņa uznāks tieši pēc starpbrīža.
Piedod, Ambera.
Man liekas, ka viņa meklē Filu.
Jūs visi uziesiet uzreiz pēc starpbrīža, labi?
Mēs sastāsimies šeit. Iesim gatavoties. Aiziet.
Vajadzēja to pamest, kad dabūju stulba koka lomu.
Tā ir laika tērēšana.
Nebrīnos, ka tēta šeit nav. Viņam droši vien ir kauns.
Čau.
Čau. Kā tevi sauc?
Pola.
Prieks iepazīties, Pola.
Es esmu Ambera. Pazīstama arī kā Trešā dusmīgā ābele.
Noteikti ir forši būt kokam.
Noteikti ir forši būt...
"Starpbrīža dāmai".
Tu uztraucies?
Laikam.
Tev tikai vajag drosmi.
Jā.
Foršs tauriņš.
Paldies.
Es ar tevi lepojos.
Cik jauki!
Mana kārta.
Aiziet, Pola!
STARPBRĪDIS
Tas bija lieliski.
Tu tā domā? Es biju uztraukusies.
To vispār nevarēja pamanīt.
Lieliski. Es jūtos tik labi.
Vēli man veiksmi.
Veiksmi!
Parādi viņiem, Trešais dusmīgais koks!
Tā ir viņa, otrā no kreisās puses?
Nē.
Ak, nē, kur tā ir? Kur tā ir?
Es atvainojos. Atvainojos. Es...
Tikai... Es atvainojos.
Ak kungs!
- Viņai viss kārtībā? - Kas notiek?
- Pele! - Kas? Kur?
Mele?
- Kas? - Mele?
Pele!
Krītošs koks!
Ak, nē.
- Man viss kārtībā. - Labākajā kārtībā.
-Šeit viss labi. - Man viss kārtībā.
Man viss labi, bet šķiet, ka salauzu zaru.
PELE
Jā!
Aiziet, Pola!
Paldies, Pola!
Tulkojusi Līva Trektere