Давай, Дороті.
Сфоткаю зі списком акторів.
Ще нічого не відомо. Не віриться, що я пробувалася.
Нічого не бачу.
О, а тепер бачу.
Тебе взяли!
О боже!
Тепер і я бачу. Я…
Сердита яблуня номер 3?
Яка радість!
Я гратиму Дороті.
-Поздоровляю, Ганно. -І я тебе, Ембер.
Ти отримала роль. Мабуть, дуже щаслива.
Авжеж отримала.
Вона ж дерево.
Не просто дерево. Сердита яблуня номер 3.
Ти чудово зіграєш… дерево.
-Вона добре вивчила предмет. -Що?
Нічого.
Ненавиджу те, що через неї над нами досі висить те дерево.
Смішно вийшло.
Що з тобою?
Мені якось недобре.
Попрошу, щоб мене відпустили.
Ембер Браун
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ПОЛИ ДЕНЗІНҐЕР «ЕМБЕР БРАУН»
Любий щоденнику, розповім лише тобі.
Я дозволила собі повірити, що я, Ембер Браун, справді можу
отримати роль Дороті.
І мені б підійшла будь-яка інша роль –
Ґлінди, навіть Опудала.
Але Сердите дерево номер 3?
Це боляче.
Не знаю, чи можна просто «вимкнути» мрії,
але мушу це зробити, бо дуже боляче, коли вони не здійснюються.
Я мрію, щоб батьки знову зійшлися.
Ембер!
Доню.
Привіт. Треба поміряти тобі температуру.
Тридцять сім. Жару нема.
-Мамо. -Що?
Не думаю, що я справді хвора.
Ага.
Мабуть, це через Дороті.
І маленького песика.
Це через мої мрії.
Я мріяла бути Дороті.
А я дерево.
Дерева – це класно.
Вони такі сильні, вони…
стільки всього нам дають. Як-от тінь чи меблі.
А ще – дрова.
Серйозно? Ти говориш, як Макс.
Хіба це погано?
Не віриться, що я навіть пробувалася.
Мені так ніяково.
-Що? -Мені соромно.
От хай ще тато дізнається.
Ембер Браун,
тато тобою пишається незалежно від ролі.
Ні.
Я пробувалася на роль Дороті.
Головну роль.
Тато був Присяжним номер 8. Головна роль.
Що? Ким він був?
Тато. Забула? У восьмому класі.
У виставі «12 розгніваних чоловіків».
Він грав головну роль. Був зіркою.
Я такого майже не пам'ятаю.
А я – Сердита яблуня номер 3.
І цього я не забуду,
-бо дуже тобою пишаюся. -Не починай.
Правда, сонечко.
Ти навчилася ризикувати.
Набралася сміливості й пішла на проби.
Пізнала розчарування, а тоді…
навчилася радіти досягненням.
Радіти? Хто сказав, що я радію?
-Ну… -Ролі дерева.
Ти мусиш сама обрати, як до цього ставитися.
Не думаю.
На. Поговори з Джастіном.
А я зварю томатного супу й насмажу сиру. Добре?
-Добре. -Гаразд.
-Привіт. -Привіт.
-Отримала роль? Дороті? -Ні.
Але тебе запросили у виставу?
Так.
Я дізналася, що інші дівчата теж успішно пробувалися на Дороті.
Я була не одна.
Але ми всі отримали ролі.
Клас!
Ти отримала роль?
Сердита яблуня номер 3.
Не смійся.
Співчуваю.
А хто гратиме Дороті?
Здогадайся.
-Стенлі? -Ха-ха.
Ганна?
Отже, Ганна. Як нудно.
Ну й нехай. А ти побавишся в ролі сердитого дерева.
Ні, я не можу. Мушу відмовитися.
-Не можна відмовлятися. -Мені соромно.
Чого? Бо на пробах надія пустила паростки?
Пишайся. Це принесе плоди.
Ох, бро…
Я б подивився на тебе в ролі сердитого дерева.
-Номер 3. -Номер 3.
-Я хотіла вразити тата. -І вразиш.
Як я свого, коли подався в Маленьку Лігу.
А тренером був мій тато. Оце справді соромно.
Він поставив мене в кут, думав, туди м'яча не кинуть.
Я лише раз його зловив –
коли він влетів за шию мого завеликого джерсі.
Добре, що заправив його в штани.
Джастіне!
Мушу йти. Не відмовляйся. Прощабувай!
Прощабувай.
-Вітаю. -Привіт.
Можна й мені салата?
Це маска. Тітка Пем перевіряє її ефект для моєї нової книжки.
Але її можна і їсти.
Та ні. Я краще з'їм огіркових кружалець.
Це мені, на очі класти…
-Ясно! -Отак… Ага.
Тут є харчі для їжі?
Можу насмажити млинців.
-Не зелених? -Ні.
Чесно?
Млинці от-от будуть.
-Добре. Дякую. -Ага.
Мамо, не можу знайти своїх гілок, а в нас репетиція в костюмах.
У шафі в коридорі, в пакеті, приколоті до куртки.
Добре. Дякую.
Це так цікаво.
Як проходять репетиції?
Нормально.
Я ще не надівала весь костюм.
Кажуть, у ньому не можна сісти.
-Кора на стовбурі не гнеться. -Це як я в джинсах.
-Здається, вже діє. -Чудово, так?
Я стала більше поважати салати.
Ембер, я дуже хочу побачити тебе у виставі.
Ембер, ось твій ланч. У тебе ж довгий день і репетиція.
Дякую, але в театр не можна приносити їжу.
У них там проблеми з мишами.
Я так боюся мишей.
Не хочу й крихти туди принести.
Вибачте, миші. Сьогодні буфет закритий.
-Чула? -Чула.
Ти це чула? Вона сміялася.
Звучало скоріше як усмішка. Наче…
Не можу показати, бо обличчя заклякло.
-Та ну. Це був сміх. -Авжеж. Сміх.
-Звісно, милий. Я чула. -Ура. Гол!
Ого. Заспокойся.
-Привіт. -Привіт.
-Заходь. -Добре.
Дякую, що вирішила обійтися без адвоката.
-Ага. -Давай усе вирішимо.
Ага.
-Хочеш кави? -Так.
Так. Та сама труба.
Можу її підтягти за дві секунди.
Тільки потрібні… Маєш інструменти?
Ну… Твої інструменти й досі тут.
Але я можу викликати сантехніка,
-або попросити Макса глянути… -Ні. Я сам можу.
Ти точно не проти?
Абсолютно. Усе добре.
-Принесу інструменти. -Добре.
Привіт, мила. Я вдома!
Удома у вас. У вашому домі.
Саро!
Привіт. Я Філ.
Привіт. Дуже приємно. Макс.
Сара знає, що ти тут?
Ні. Я сюди вломився.
Смішно.
Привіт.
-Полагоджу кран. -Добре. Це…
Чому ти спершу не подзвонив?
У мене скасувався клієнт.
Думав, повезу тебе на ланч, зроблю сюрприз.
Не знав, що ти найняла свого колишнього крани лагодити.
Він прийшов поговорити про розклад опіки над Ембер.
Ясно. Я сам можу полагодити кран.
Ти намотав на труби метр скотчу.
-Але ж уже не капає, так? -Так.
То, може, допоможеш йому?
-Ні. -Чому?
Я не піду туди. Він… сміятиметься зі скотчу.
-Піди й допоможи йому. -Цс. Добре. Піду.
-Піду… -Підеш?
-…нагору. -Дуже дякую.
Допомогти?
Можу закінчити ремонт.
А ви з Сарою поговорите.
Ні. Жодних проблем. Я сам.
Хто це намотав тут стільки скотчу?
Сара.
-Чортзна-що. -Скажи?
-Подай мені… -Як ви тут?
Максе, подай трубний ключ.
Ага.
Мабуть, це…
-один з них. -Оцей.
Так.
Максе, потримаєш кран?
-Я його на секунду відкручу. -Так.
-Вибач. -Та нічого.
О, давай я візьму.
Я не можу.
Що? Що я… Я щось зробив?
Ні. Краще викличте спеціаліста.
Я просто підтягну кран.
-Допоможеш? -Я ж тримаю.
Ми підемо кудись у кафе
поговорити про розклад Ембер? Чи…
Ні. Я, мабуть, піду.
Щоб ви могли поговорити тут.
Може, втрьох поговоримо?
Ти ж женишся на моїй дружині.
-Колишній. -Байдуже.
Філ, вибач.
-Я хотіла розповісти тобі особисто. -Знаєш,
Сара мені не сказала, що ти повертаєшся.
Максе! Я казала.
А Ембер знає, що ти заручена?
Я попросив Сару спершу сказати тобі.
-Максе. -Правильно.
Згоден.
Я не сплю?
Потім тато побачив обручку й засмутився.
А тоді що?
-Було дуже ніяково. -Авжеж.
А ще вони всі прийдуть на виставу.
Тітка Пем, Макс, тато і мама.
І моя мама.
Так.
Нам ще багато фарбувати.
Так.
-Хочеш спробувати маску Макса? -Так!
Отже…
Як її наносити на обличчя?
Руками?
Давай.
Зелений колір підкреслює очі.
І я почуваюся гарнішою, якщо таке можливо.
-У вас є чіпси? -Здається, є.
КУКУРУДЗЯНІ ЧІПСИ
Дівчата!
Так, тату. Ми тут фарбуємо.
Тітка Пем завезе твої подушки, Ембер!
Добре.
Не мажтеся фарбою.
Навіщо ви так робите? Для селфі?
Може, вона отруйна.
Усе гаразд, тату.
Її можна їсти.
Боже… Що ви робите?
Це авокадо.
І соус.
-Я відповім. -Це ж треба.
Син власника завезе фільтри для кондиціонера.
Він повірив, що це фарба.
Що ми обличчя пофарбували.
Макс сказав змивати, коли підсохне.
-Маска приємна. Освіжає. -Ага.
Ембер? Бренді?
Ми з Зарнару. Вивчаємо вашу планету.
Відведи нас до вашого лідера.
Голос мені не вдається, зате отак можу!
ПРЕМ'ЄРА ШКІЛЬНОЇ ВИСТАВИ
Корпусу не торкатися, він дуже гріється.
Триматися можна лише за раму.
Круто.
Як у нас на кораблі.
Точно!
Браво.
Браво! Браво!
Чекаю не дочекаюся.
-Ти знала… -Привіт.
-Так. -А тут її ім'я.
Її сцена після антракту.
Вибач, Ембер.
Мабуть, виглядає Філа.
Ваша сцена одразу після антракту.
Шикуймося. Приготуймося. Ідемо.
Треба було відмовитися. Дурне дерево.
Тільки час змарнувала.
Ясно, чого тато не приїхав. Мабуть, йому соромно.
Привіт.
Привіт. Як тебе звуть?
Пола.
Дуже приємно, Поло.
Я Ембер. А ще – «Сердита яблуня номер 3».
Певно, круто бути деревом.
Певно, круто бути…
«Леді-антракт».
Нервуєшся?
Мабуть.
Треба набратися сміливості.
Так.
Класний метелик.
Дякую.
Я тобою пишаюся.
Як гарно!
Мій вихід.
Давай, Поло!
АНТРАКТ
Це було кльово.
Думаєш? Я нервувалася.
По тобі не було видно.
Чудово. Це приємно.
Побажай удачі.
Удачі!
Покажи їм, Сердите дерево номер 3.
Це вона? Друга зліва?
Ні, ні.
О, ні. Де вона?
Вибачте. Перепрошую. Я…
Вибачте.
О боже!
-Що з нею? -Що сталося?
-Миша! -Що? Де?
Хижа?
-Що? -Хижа?
Миша!
Бережись!
О, ні.
-Я ціла. -І я.
-І я.
І я. Тільки гілку зламав.
МИША
Так!
Ти зірка, Поло!
Дякую, Поло!
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко