Tere, päevik. Uudis:
mina, Amber Brown, lähen ametlikult Park Ridge'i põhikooli sügisdiskole.
Kolm asja. Esimene: ma pole iial diskol käinud.
Teine: aga kui mind tantsima ei võeta? Kolmas: kas üksinda tohib tantsida?
Teisi uudiseid: mina,
I-ga Brandi, kel pole uut kleiti, lähen samuti diskole.
Mu esimene disko, kuid tean, et üksinda tohib tantsida.
Kleiti võin laenata? - Jah. Mul pole neid palju.
Mis värvi?
Roosa. - Hästi.
Äkki laenad mulle oma kleiti? - Muidugi. Kuju?
Kuju?
Jah, ma ostan kujusid.
Sirge, puhvis, lendlev kleit, kellukakleit.
Lendlev.
Võrratu tantsukleit.
Keerutamiseks ideaalne.
Ohoh. Sul on oma tantsustiil.
Vihane Puu nr 3 õpetas.
Mu ema… pani mulle teisipäevaks salongi aja kinni!
Mida? Ema lubab sul kõrvaaugud teha?
Ma ei pea rõõmustama, kui see sind lohutab.
Ei, pole viga. Rõõmusta.
Kõrvarõngastega olen ma nagu filmitäht!
Rõõmusta vähem.
Brandi!
Brandi I-ga ja kõrvarõngastega! Vaata siia! Kõrvarõngastega Brandi!
Naerata! - Kõrvakatega Brandi!
Brandi! - Brandi!
Filmitähe kõrvarõngad. - Mu ema võiks ka lubada.
Küsi veel. - Küsingi.
Aga ta ütleb: „Enne saa 13.“
Kas sa oled, no tead, oma pettumust vääriliselt väljendanud?
Noh, jah, vist küll.
Anunud? - Jah.
Mossitanud? - Jah.
Öelnud: „Aga kõigil on“?
Ka mina proovisin kõike. - See mõjus.
Jah. No ma vaatan palju filme. Näitlen üsna hästi.
Kas võin vöö lisada? - Mina ei lisaks, aga ole hea.
Piisavalt suurte kõrvarõngastega võib see sobida.
Sinu ema võiks minu oma veenda, et saaksin enne pidu kõrvaaugud.
Ma võin küsida.
Aga mitte täna, esmaspäev on hääle puhkamiseks.
Ema vaikib kuus ühe esmaspäeva. - Teed nalja?
Ei, päriselt.
No see on vist natuke naljakas ka. Ja tore.
Väga tore.
Armastan esmaspäevi.
Kuidas enne pidu kõrvaaugud saada?
Tädi Pam!
Sa ehmatasid mind.
Kohv mõjub vist ka nii?
SOS TÄDI PAM
Tädi võib mu ema veenda. - Ah jaa. Su tädi on väga osav.
Lausa Oscari vääriline.
PAULA DANZIGERI RAAMATU PÕHJAL
Sul on kolmapäeval võrkpall.
Ja reedel disko. Kõrvarõngastega.
Kuulsin. Ja ei.
Kas võin võrkpallitrennist ära tulla? - Ei. Leiad sealt uusi sõpru.
Ma tunnen juba kõiki, ema.
Hannah't, Shawntayd, Alimat ja teisi. Kõik ulatavad suruma.
Kutsu nad külla.
Või veel! - Sõbrad on tähtsad.
Mul on sõpru, ema. Justin ja Brandi.
Jah, ja me armastame neid.
Mataõpetaja tuleb neljapäeval pool neli.
Ja reedel on disko!
Oskan juba matat, äkki aitab? - Ei! Niisiis…
15.30 mata eratund, siis õhtusöök Maxiga.
Isa juurde viin su reedel pärast pidu.
Või noh, peaksid isa juurde minema,
aga registreerisin meid pannkoogihommiku vabatahtlikeks.
Nii et jää parem siia.
Äkki saan ka ühe päeva? - Päeva? Mis mõttes?
Et teha seda, mida ma ise teha tahan.
Ma ei taha pannkooke pakkuda.
Miks? See on ju lõbus.
Ja leiaksid sealt uusi… - Ära ütle seda.
Hommikust, päikseke.
Hommikust.
Päikesekiired, te mõlemad.
Tõin su kleidi.
See oli mulle suur.
IGATSEN SIND PAPS
Järgmisel korral võta väiksem.
Palun. - Tere, Pam.
Tere, Max. - Pam.
Max.
Kas te abiellusite ja kolisite kokku,
mind pulma kutsumata? - Pam!
Mida? Ta on kogu aeg siin. Nagu, iga päev.
Olete ju nii külalislahked.
Amber, su esimeseks diskoks on mul sulle kingitus.
Kõrvarõngad! Oh sa, ma jumaldan neid!
Pam, tead ju, et tal pole kõrvaauke.
No äkki laseme teha?
Aitäh, aga meil on kokkulepe. Kõrvarõngad ja meik teismeeas.
Sa oled sama ilus kui su ema, Amber.
Ka eheteta. - Tõsi.
Kelle poolt oled?
Mitte minu. - Sinu, Amber Brown. Alati sinu.
Meiki ja ehteid ei vajata, vaid tahetakse.
Ja huuleläikene naeratus näeks kulla kõrval võrratu välja.
Ole nõus, ema. Palun? Huuleläige ja kõrvaaugud.
Ründate kohe kahekesi.
Sarah, tüdrukutel on kõrvaaugud, meik, ühismeediakontod,
tätoveeringud. - Mida? Tätoveeringud?
Mul on üks. - Muidugi.
Miks me tätokatest räägime? Jäta.
Sest Amber on kunstnik ja tätoveeringud on kunst.
Ei, mitte sellepärast.
Ma ei aita. - Pam.
Sarah, mõtlen lihtsalt, et kõike arvestades
on see ju kergendus, et Amber palub vaid…
Kõrvaauke, ema. Muud ma ei taha.
Neid on isegi imikutel. - Täpselt.
Ühel kolmekuusel on teemantkõrvarõngad ja Gucci kott.
Mul on kõrvaaugud. Mida? - Muidugi on.
Ma ütlen ei. - Ema!
Aga tätoveering? - Jäta, Pam.
Ema, palun? Olen küllalt vana, et jalgu raseerida.
Mina raseerin.
Ma sõidan jalgrattaga. - Hästi.
Ema, kui Justin siin oleks, läheksime ilmselt koos kõrvu augustama.
Aga teda pole.
Nii et ma olen üksi, parima sõbrata.
Ja nüüd lähen elu esimesele diskole.
Ajastus oleks ideaalne.
Mul on põhjus, vajadus,
õigus kanda tädi Pamilt saadud kõrvarõngaid.
Sa oled fantastiline kunstnik,
aga mõtle ka advokaadi ametile. - Amber, ei.
Enne pead 13 saama.
Loodetavasti pole ema vandekohtus. Panen pähklid siia.
Olgu. No aga kui isa nõus oleks?
Ei, kallis, paraku toetab isa mind.
Väga kahju, kullake.
Mina, Amber Brown, oman neid kõrvu.
Need on minu omad.
Ilmselt ainsad asjad, mida ma elus kontrollida saan.
Pendeldan ema ja isa vahet, nad planeerivad igat mu minutit.
Aga kõrvad kuuluvad ometi mulle?
AMBERIL ON ÕIGUSED!
MATAÕPS VÕRRANDISSE EI SOBI!
KÕRVARÕNGASTELE JAH!
Hei.
Hei. Kas meil on koosolek?
Jah, täpselt kell 18.00.
Tahad mu diskokleiti näha?
Jah, see on kena.
Küll on tore, et ma seal pole.
Pabistaksin, mõeldes, et pean diskole minema, kellegi tantsima võtma…
Ma tantsiksin sinuga.
Aitäh, aga ma ei julgeks sind tantsima võtta. Kedagi teist ka mitte.
Ma võtaksin ise. - Lahe. See on lahe.
Vaata enne, kuidas Justin tantsib.
Koosoleku ametlik algus kell 18.01.
„Kuidas Amber ja Brandi esimesel diskol lahedad välja näeksid?“
Alustame koosolekut. Ettepanekuid?
Rippuvad kõrvakad?
Päriselt? Neid ma kannangi.
Ema ostis, tillukesed unenäopüüdjad. Väga lahe.
Ja minu kõrvad on alasti.
Olgu, see sõna paneb mu punastama.
Nägu on tulikuum.
Selge, uus teema.
Ma pole diskol käinud.
Mina käisin pulmas.
Vahet pole, mida me teeme. Diskole minna on põnev!
Olen elevil. See on nii põnev!
Disko. Läheme ehtsale diskole.
Jah. - Brandi,
sa väljendad vahel nii täpselt minu tundeid.
Oot. Aga sina pole ju siin. Nii kahju, Justin.
Jah. Väga kahju, Justin.
Võiksid siin olla.
Tahaksin olla.
Samas on see kergendus.
Me saadame sulle fotosid.
Hoia telefoni sees.
Hüvast-hiljem.
Kuhu lähed? - Brandi juurde.
Enne tee nõudepesumasin tühjaks. - Pärast teen.
Pidid hommikul tegema.
Ja unustasid pesu kokku lapata. - Ei unustanud…
Kuidas palun?
Kallis,
palun tee nõudepesumasin tühjaks.
Kas ma võiksin kordki ise otsustada?
Sa oled 11.
Ja otsustada saad sa palju.
Näiteks otsustasid nii käituda.
Ja see ei ole sugugi kena.
Palusin vaid masina tühjaks teha.
Ja kõrvaaukudest loobuda, võrkpalli mängida.
Pannkooke pakkuda, matat osata ja sõpru leida!
See on vist pikalt podisenud.
Ettevaatust, miski võib katki minna.
Sa oled vahel nii kontrolliv.
Mida?
Minust räägid?
Ei. - Ei?
Jah. Võib-olla.
Mis sinuga toimub?
Brandi saab kõrvaaugud, aga mina ei saa. Tahan lihtsalt Brandi juurde minna.
Valmis. Kas võin minna? Palun?
Jah. Jah, võid.
Aitäh.
Tšau.
On kõik kombes? - Jah.
Nii õudne on talle mitte meeldida.
Tead, sa pead oma lapsi piisavalt armastama,
et piirid paika panna, nii et sa ei meeldigi neile vahel.
See pole nii lihtne, nii et…
Kas asi on kõrvaaukudes?
Muidugi. Ja kõiges muus, mida mina,
tema kontrolliv, range ja ebalahe ema, teen.
Kas ta ütles sulle nii?
Mind ei sega mitte tema sõnad, vaid suhtumine.
Ma kuulen tema mõtteid palju kõvemini ja ta lihtsalt… Ta ei salli mind.
Ta ei salli mind praegu. See teeb haiget.
Seda ära küll uskuma jää. Rahu.
Mida?
Mina tegin oma emaga sama.
Ja õde oli Amberi vanuses püstihull.
Mida ema tegi?
Ta oli täielik pehmo. Alla andis. Iga kord.
Ja meeldis ta sulle siis rohkem?
Jah, igatahes.
Ma ei mõista, mida sa öelda tahad.
Sa ei aita. - Ütlen,
et ma armastasin siis oma ema, aga iseennast mitte.
Jah. Minu arust on oluline lapse jaoks vahel vastumeelne olla,
et ta pikemas plaanis iseennast armastada saaks.
Nii et ei mingeid kõrvaauke?
Ei, jää endale kindlaks.
Sest armastan teda. - Jah.
Ja ta vihkab mind.
Nagu see olema peab. - Jah.
Minu ema koostab samuti pidevalt nimekirju.
„Võta aega, et hingata. Kuula muusikat. Tantsi, nagu keegi ei näeks.“
Mu ema nimekirjad on teistsugused.
See kass on nii armas.
Mida nad seal ehitavad?
Ei tea. Loodan, et kaubamaja.
Vaatame. Üks kivi, kaks. - Miks kastid lahti pakkimata on?
Ema kutsub mind venivillemiks.
Mida see tähendab?
Pärast räägin, teeme raja valmis.
Ma ei talu seda enam.
Vaid nimekirjad asjadest, mida ma tohin ja ei tohi.
Nagu emadel ikka.
Vaja oleks Amberi nimekirja.
Miks sa siia raja teed?
Et saaksin mudase ilmaga puud külastada.
Kingi rikkumata.
Oot. Sa külastad puud?
Jah, selleks siin toolid ongi.
Tule istu. Lõõgastu, hinga. Külasta puud.
Puud on tõesti täitsa tore külastada. Jumaldan neid toole.
Aga vahel läheb süda pahaks. Kas võin kastile istuda?
Tegin vist tühjaks…
Jessas! Jäid sa terveks?
Sõnum emalt.
Mida ta ütleb? - Ma olin ju just kodus!
„Ära unusta mata kodutööd.
Ja korista tuba ära.“
Olen kontrollimisest väsinud.
Kas ta ei kuulnud mind? Ütlesin seda just köögis.
Mida ema tunneks, kui ma teda ei kuuleks? Või ei kuulaks, nagu tema ei kuula.
Võid selle välja uurida.
Kuidas? Ema mitte kuulates? - Jah.
Kanna näiteks kodus kõrvaklappe või keera teler valjemaks.
Isa teeb seda, kui ema räägib.
Ei, oota. Aga äkki ma ei kuulanudki?
Mida sa ei kuulanud?
Juttu kõrvaaukudest.
Vaata, et koma oleks õigel kohal.
Hästi.
Kas teil tütart on? - Kui liidad 142,000…
Jah, on. Samantha on kaheksa-aastane.
On tal kõrvaaugud? - Amber.
Titapõlvest peale.
Äkki kordate veidi kõvemini?
Ma kuulsin.
Halloo? Jah.
Tere, Lucy.
Kuidas võimla tantsusaaliks muutmine edeneb?
Jah, võime valvurid olla küll.
Mida? - Jah.
Pane meid kirja. Sarah Brown ja Max Dayton.
Ei, mitte Max. Isa.
Olgu, Amber, kohe lõpetame.
See on viimane. Keskendu võrrandile.
Keskendungi.
Pidin helistama. Jõudsin „Nullgravitatsioonis“ 10. tasandile.
Vägev!
Mida sa teed?
Kasvan suureks.
Jah. - Oleme 11-aastased.
Just, me pole enam lapsed.
Mina olen vist küll. Aga selle raha eest võiks vist auto osta.
Jõulu- ja sünnipäevarahad? - Ja palk koerte jalutamise eest.
Suured koerad vist.
Ole hea. - Aitäh, Brandi.
Tore, et 10. tasandile jõudsid!
Hüvast-hiljem. - Tere, Justin. Hüvast-hiljem.
No nii.
KÕRVADE AUGUSTAMINE
Tõlkinud Triin Jürimaa