שלום, יומן. מבזק חדשות.
אני, אמבר בראון, אשתתף רשמית
בנשף הסתיו של ביה"ס פארק רידג'.
שלושה דברים. אחד, מעולם לא הייתי בנשף.
דבר שני, מה אעשה אם לא יזמינו אותי לרקוד?
ודבר שלישי, מותר לרקוד לבד?
ולשאר החדשות, אני
בראנדי עם א', בלי שמלה חדשה, גם אלך לנשף.
מעולם לא הייתי בנשף. אבל אני יודעת שמותר לרקוד לבד.
אוכל לשאול ממך שמלה?
בטח. יש לי רק כמה.
איזה צבע?
ורוד. -טוב.
אוכל לשאול ממך שמלה אחת משלך?
בטח. איזו צורה?
צורה?
כן. אני קונה צורות.
יש לי שמלה ישרה, שמלה תפוחה, שמלה מתנפנפת או שמלת פעמון.
מתנפנפת.
זו שמלה מעולה לריקודים.
היא מסתחררת בצורה מושלמת.
וואו. המצאת סגנון ריקוד משלך.
למדתי מעץ כועס מספר שלוש.
אימא שלי... קבעה לי תור ליום שלישי ל"תנוך התנוכים".
מה? אימך מרשה לך לעשות חורים באוזניים?
אני יכולה להשתדל לא לשמוח על זה אם זה עוזר לך?
לא, לא. זה בסדר. תשמחי.
אני כמו כוכבת קולנוע כי אני עונדת עגילים. א-הה!
אל תשמחי עד כדי כך.
בראנדי!
בראנדי עם א' ועגילים! בראנדי!
לכאן! בראנדי עם א' ועגילים.
חיוך גדול, בראנדי! -בראנדי עם עגילים.
בראנדי! -בראנדי!
עגילים של כוכבת קולנוע.
הלוואי שאימא שלי תרשה לי כבר.
תמשיכי לבקש. -אני מבקשת.
ותמיד היא אומרת, "רק בגיל 13."
העלית בפניה
מופע מרשים של אכזבה?
אני חושבת שכן.
התחננת? -כן.
עשית פרצוף חמוץ? -כן.
אמרת, "לכולן יש עגילים"?
עשיתי את כל זה. -וזה עבד על אימא שלך.
כן. טוב, אני רואה הרבה סרטים.
אני שחקנית די טובה.
אני יכולה למדוד את השמלה עם חגורה? -הייתי מוותרת, אבל בטח.
זה יכול לעבוד, אם אקנה עגילים גדולים מספיק.
בקשי מאימא שלך שתשכנע את אימא שלי להרשות לי
לעשות חורים באוזניים לפני הנשף.
בטח, אני יכולה לבקש.
אבל לא היום. היום יום שני. יום המנוחה לקול.
ביום שני אחד בכל חודש אימי לא מדברת.
זאת בדיחה?
לא. אמיתי.
אבל אני מניחה שזה די מצחיק. ויפה.
ממש יפה.
אני מתה על ימי שני.
איך אעשה חורים באוזניים לפני הנשף?
דודה פאם!
וואו, הבהלת אותי.
בטח ככה מרגישים כששותים קפה.
- הצילו דודה פאם -
אולי דודה פאם תשכנע את אימא שלי. -נכון. דודתך פאם טובה.
טובה ברמה של אוסקר.
"אמבר בראון"
- על פי ספרה של פולה דנציגר -
יש לך כדורעף ביום רביעי.
והנשף ביום שישי. עם עגילים.
שמעתי את זה. ולא.
אני יכולה לפרוש מכדורעף?
לא. זה מקום טוב לפגוש אנשים, להתיידד.
אני כבר מכירה את כולם, אימא.
האנה, שאנטיי, אלימה וכו'. כולן גבוהות ממני ויודעות להנחית.
תזמיני אותן לכאן פעם.
נראה לך? -מה? חברים זה חשוב.
יש לי חברים משלי. ג'סטין ובראנדי.
כן. ואנחנו אוהבים אותם.
יש לך שיעור עזר במתמטיקה. ביום חמישי ב-15:30.
והנשף ביום שישי!
השתפרתי במתמטיקה. אפשר להפסיק עם שיעורי העזר?
לא. אז...
יום חמישי מתמטיקה ב-15:30, ואז ארוחת ערב עם מקס.
אקפיץ אותך לאבא שלך
אחרי הנשף ביום שישי.
היית אמורה להיות אצל אבא בסופ"ש הזה,
אבל רשמתי אותנו לארוחת הפנקייקס
בכנסייה ביום ראשון.
אז עדיף שתישארי כאן.
אוכל לקבל יום?
יום? בשביל מה? מה הכוונה?
לבחור דברים שאני רוצה לעשות.
אני לא רוצה להגיש בארוחת הפנקייקס.
למה לא? יהיה כיף.
וזה מקום טוב להכיר... -אל תגידי את זה.
בוקר טוב, חמודה.
בוקר טוב.
קרני שמש מאירות, שתיכן.
אני מחזירה את השמלה שלך.
לא לבשתי אותה. גדולה עליי.
- תחסרי לי בסופ"ש אבא -
בפעם הבאה אשאיל לך קטנה יותר.
בבקשה. -בוקר טוב, פאם.
בוקר טוב, מקס. -פאם.
מקס.
התחתנתם וכולם עברו לגור כאן
ואני לא הוזמנתי לחתונה? -פאם!
מה? הוא כל הזמן כאן, שרה. בחיי, יום יום.
איך לא? כולכן כ"כ מסבירות פנים.
אמבר, לנשף הבית ספרי הראשון שלך,
הבאתי לך מתנה קטנה.
עגילים! וואו, אני אוהבת אותם!
פאם, את יודעת שלאמבר אין חורים באוזניים.
אז הגיע הזמן לעשות?
תודה, אבל יש לנו הסכם.
בלי איפור ועגילים עד גיל 13.
כן, את יפהפייה טבעית כמו אימא שלך.
את לא צריכה איפור ועגילים. -אמת.
בעד מי את?
לא בעדי. -בעדך, אמבר בראון.
תמיד בעדך.
את לא צריכה איפור ועגילים, אבל את רוצה.
ואני חושבת שחיוך בשפתיים בוהקות ייראה נפלא לצד הזהב.
באמת, אימא. בבקשה?
שפתון בוהק וחורים באוזניים.
אני מסתייגת מהמארב.
שרה, בנות עושות חורים באוזניים, הן מתאפרות, גולשות ברשתות חברתיות,
עושות קעקועים. -מה? קעקועים? מה?
לי יש קעקוע. -כמובן.
למה אנחנו מדברים על קעקועים? תפסיקו.
כי אמבר היא ציירת וקעקועים הם יצירות אמנות נפלאות.
לא, זו לא הסיבה.
אני לא עוזר. -פאם.
שרה, אני פשוט חושבת, בהתחשב בכל הנסיבות,
שאת צריכה לחוש הקלה גדולה שכל מה שאמבר מבקשת זה...
חורים באוזניים, אימא. זה כל מה שאני רוצה.
יש תינוקות עם חורים באוזניים. -בדיוק!
אני מכירה תינוקת בת שלושה חודשים עם עגילי יהלומים
ותיק של גוצ'י.
לי יש חורים באוזניים. -כמובן.
התשובה עדיין לא. -אימא.
אז אולי קעקוע? -תפסיקי עם זה, פאם.
נו, אימא. בבקשה?
אני מספיק בוגרת כדי לגלח את הרגליים.
אני מגלח את הרגליים.
אני רוכב על אופניים בסופי השבוע. -טוב.
אימא, אם ג'סטין היה כאן,
הוא בטח היה עושה חורים באוזניים בלעדיי.
אבל הוא לא כאן.
ולכן אני לבד, בלי חבר הכי טוב.
ועכשיו הנשף הבית ספרי הראשון בחיי,
ולא יכול להיות עיתוי מוצלח יותר.
יש לי סיבה, צורך,
זכות לענוד את העגילים היפים שקיבלתי מדודה פאם.
את ציירת מעולה,
אבל אולי תשקלי עריכת דין
כקריירה חלופית. -אמבר, לא.
אין חורים באוזניים עד גיל 13.
נקווה שאימך לא תכהן כמושבעת.
נשים את האגוזים כאן.
אם אשאל את אבא והוא יסכים, אולי?
צר לי, חמודה. הוא אמר לא. הוא מסכים איתי.
אני מצטערת, מותק.
אני, אמבר בראון, הבעלים של האוזניים האלה.
האוזניים האלה שלי.
כנראה הדבר היחיד בחיי שנמצא בשליטתי עכשיו.
הוריי שותפים למשמורת עליי,
הלוך וחזור, מתזמנים כל דקה בחיי.
אפשר שלפחות תהיה לי משמורת על האוזניים שלי?
- לאמבר יש זכויות! -
- 2+2=5 -
- שיעור עזר טעות בחשבון! -
- כן! לעגילים -
היי.
היי. הגיעה שעת הישיבה שלנו?
כן, שש בערב על השעון.
רוצה לראות את השמלה שלי לנשף?
כן, נראית יפה.
פיו, אני שמח שאני לא שם.
אני מזיע רק מהמחשבה שהייתי צריך ללכת לנשף
ולהזמין מישהי לרקוד.
הייתי רוקדת איתך.
תודה, אבל... לא היה לי אומץ להזמין אותך.
או מישהי בכלל.
הייתי מזמינה אותך.
מגניב. זה מגניב.
אולי כדאי שתראי קודם איך הוא רוקד.
שעת ההתחלה הרשמית היא שש ודקה.
"איך אמבר ובראנדי ייראו מגניבות בנשף הראשון שלהן?"
הישיבה נפתחת כעת. יש הצעות?
עגילים תלויים?
באמת? זה מה שאני אענוד.
אימא שלי קנתה לי. לוכדי חלומות קטנטנים. ממש מגניבים.
האוזניים שלי יהיו עירומות.
בסדר. המילה הזאת גורמת לי להסמיק.
העור שלי צורב עכשיו.
טוב. נמשיך.
אף פעם לא הייתי בנשף.
אני הייתי בחתונה.
לא משנה מה נעשה. זה מרגש. אנחנו הולכות לנשף.
אני כל כך מתרגשת. זה כל כך מרגש.
נשף ריקודים. אנחנו הולכות לנשף אמיתי.
כן. -בראנדי,
לפעמים נדמה לי שאת גרסת האדם של הרגשות שלי.
אבל אתה לא תהיה כאן. סליחה, ג'סטין.
כן. סליחה, ג'סטין.
חבל שאתה לא כאן.
גם לי.
אבל זו גם הקלה.
נשלח לך תמונות מהנשף.
תשאיר את הטלפון דלוק כל הזמן.
להתר-ביי.
לאן את הולכת? -לבית של בראנדי.
לא לפני שתרוקני את המדיח. -אעשה את זה כשאחזור.
היית אמורה לעשות את זה בבוקר.
ושכחת גם לקפל את הכביסה. -לא שכחתי. אני...
סליחה?
חומד,
לפני שאת הולכת לבראנדי, תרוקני את המדיח.
מותר לי פעם לקבל החלטה בנוגע לחיים שלי?
את בת 11.
וכן, את מקבלת המון החלטות.
למשל, ההתנהגות שלך עכשיו היא החלטה.
והגישה הזאת לא לעניין.
בסך הכול ביקשתי שתרוקני את המדיח.
כן, ולא לעשות חורים באוזניים ולשחק כדורעף,
להגיש פנקייקס ולהשתפר במתמטיקה ושיהיו לי יותר חברים.
וואו, זה בעבע.
תיזהרי שלא תשברי משהו.
לפעמים את שתלטנית כל כך.
מה?
את מדברת עליי?
לא. -לא?
כן. אולי.
מה עובר עלייך?
בראנדי עושה חורים באוזניים ואני לא.
אני רק רוצה ללכת לבראנדי, טוב?
גמרתי. מותר לי ללכת עכשיו? בבקשה?
כן. מותר לך.
תודה.
היי.
הכול בסדר? -כן.
לא.
אני לא עומדת בזה כשהיא לא מחבבת אותי.
את יודעת...
צריך לאהוב את הילדים מספיק,
כדי שהם ממש לא יחבבו אותך לפעמים, ע"י הצבת גבולות.
זה לא כל כך קל, למעשה.
זה בגלל החורים באוזניים?
כמובן. וכל שאר הדברים שאני,
האימא השתלטנית, הנוקשה והלא מגניבה שלה, עושה.
היא אמרה לך את כל זה?
מה שמפריע לי זה לא הדברים שהיא אמרה, אלא הגישה שלה.
יכולתי לשמוע את המחשבות שלה הרבה יותר חזק.
והיא לא סובלת אותי.
היא לא סובלת אותי עכשיו. זה כואב.
אל תיפלי לפח הזה. תרגיעי.
מה?
אני עשיתי ככה לאימא שלי.
אחותי הייתה גרועה יותר. בעיקר כשהייתה בגיל של אמבר.
מה אימא שלך עשתה?
היא הייתה חלשה ונכנעה. ויתרה פעם אחר פעם.
וזה גרם לך לחבב אותה יותר?
כן, לגמרי.
אני לא ממש מבינה מה אתה מנסה לומר עכשיו.
זה לא עוזר. -אני אומר
שזה גרם לי לאהוב את אימא שלי, אבל לא את עצמי.
כן. אני חושב שחשוב לאפשר לילד
לא לחבב אותך לפעמים,
כדי שבטווח הארוך הוא יוכל לאהוב את עצמו.
אז בלי חורים באוזניים?
לא, תמשיכי בדרך שלך.
כי אני אוהבת אותה. -כן.
והיא שונאת אותי.
בדיוק כמו שזה צריך להיות. -כן.
אימא שלי אותו דבר. תמיד מכינה רשימות, כמו,
"קחי לך זמן לנשום, תאזיני למוזיקה, תרקדי כאילו לא רואים אותך."
זה קצת שונה מהרשימות של אימא שלי.
החתול הזה כל כך מתוק.
מעניין מה בונים שם.
לא יודעת. אני מקווה שזה קניון.
בואי נראה. עוד שתי מרצפות.
למה יש לך עדיין ארגזים ארוזים?
אימא שלי אומרת שאני דחיינית.
מה זה אומר?
אסביר לך אח"כ. עזרי לי לגמור את הריצוף.
אני פשוט לא יכולה יותר.
זה או רשימת מטלות או רשימת איסורים.
זה נקרא "רשימת אימא".
אני חושבת שאני צריכה "רשימת אמבר".
למה את מרצפת את השביל הזה?
כדי שאוכל לבקר אצל העץ. יש המון בוץ כשיורד גשם.
שלא יתקלקלו לי הנעליים.
את מבקרת אצל העץ?
כן. לכן כל הכיסאות האלה כאן.
בואי, שבי. תנוחי, תנשמי. בקרי אצל העץ.
דווקא נחמד לבקר אצל העץ.
אני אוהבת את הכיסאות האלה,
אבל לפעמים הם עושים לי מחלת ים.
אני יכולה לשבת על הארגז?
אולי כבר רוקנתי אותו...
אוי, אלוהים.
את בסדר?
מסרון מאימא שלי.
מה היא כתבה?
לפני רגע הייתי שם.
"אל תשכחי את שיעורי הבית במתמטיקה.
וסדרי את החדר שלך."
נמאס לי ששולטים בי.
היא לא שמעה אותי?
אמרתי את זה בקול רם במטבח.
מעניין איך אימא שלי תרגיש אם לא אשמע אותה.
או לא אקשיב לה, כמו שהיא לא מקשיבה לי.
יש רק דרך אחת לגלות.
מה? לא להקשיב לאימא שלי? -כן.
למשל, תרכיבי אוזניות בבית.
או שתגבירי את הטלוויזיה.
כך אבא שלי עושה כשאימא שלי מדברת.
לא, רגע. אולי פשוט לא אשמע בקולה?
באיזה עניין?
למשל, החורים באוזניים.
שימי לב שהנקודה העשרונית במקום הנכון.
טוב.
יש לך בת? -אם תוסיפי 142.000...
כן. סמנתה, בת שמונה.
יש לה חורים באוזניים? -אמבר.
מאז שהייתה תינוקת.
תוכל להגיד את זה בקול חזק יותר?
שמעתי.
הלו? כן.
היי, לוסי.
איך מתקדם המהפך של אולם הספורט לדיסקו?
כן, אנחנו יכולים להיות משגיחים.
מה? -כן.
כן, תרשמי את שנינו. שרה בראון ומקס דייטון.
לא, לא מקס. אבא.
טוב, אמבר. כמעט סיימנו.
זה התרגיל האחרון. תתרכזי בבעיה.
זה מה שאני עושה.
כן, הייתי חייב להתקשר. הגעתי לרמה עשר ב"אפס כבידה לנצח".
מעולה.
מה את עושה?
גדלה.
הא?
כן. -אנחנו בני 11.
בדיוק. כבר לא ילדים.
אני מרגיש ילד.
אבל נראה שיש לך מספיק כסף לקנות מכונית.
כל זה מחג המולד ומימי הולדת?
וגם מטיולים עם כלבים.
כנראה היו כלבים גדולים.
קחי. -תודה, בראנדי.
אני שמחה שהגעת לרמה עשר. להתר-ביי.
להתר-ביי. -שלום, ג'סטין. להתר-ביי, ג'סטין.
טוב.
- "תנוך התנוכים" ניקוב אוזניים -
תרגום: גלית אקסלרד