Hei, dagbok. Nyhetsvarsel.
Jeg, Amber Brown, skal være med på ungdomsskolens høstdans.
Tre ting. Én, jeg har aldri vært på dans før.
To, hva om ingen byr meg opp til dans?
Tre, er det ok å danse alene?
Og ellers, jeg…
…Brandi med i, uten ny kjole, skal også på dansen.
Jeg har aldri vært på dans, men vet det er ok å danse alene.
- Kan jeg låne en kjole? - Jeg har ikke så mange.
Å! Hvilken farge?
- Rosa. - Ok.
- Kan jeg låne en av dine kjoler? - Hvilken form?
Form?
Jeg kjøper former. En rett kjole, en posete, en struttende og en vid.
Struttende.
Den er flott til dans. Skjørtet strutter perfekt. Oi!
- Du har din egen dansestil. - Jeg lærte det av Sint tre 3.
Mamma har ordnet time hos Fiks flipp på tirsdag.
Lar hun deg få ta hull i ørene?
Jeg kan prøve ikke å være glad, om det hjelper.
Det går bra. Vær glad.
Jeg er som en filmstjerne med øredobber!
Ikke så glad.
Brandi med i og øredobber!
- Her, Brandi med i og øredobber! - Smil, Brandi!
Brandi!
- Filmstjerneøredobber. - Bare mamma sa ja.
- Mas. - Jeg gjør det.
Hun sier: "Ikke før du er 13."
Ga du henne en fremragende forestilling full av skuffelse?
Jeg tror det.
- Tigget du? - Ja.
- Furtet du? - Ja.
Sa: "Alle har det!"
- Jeg prøvde alt. - Det gikk for deg.
Jeg har sett mange filmer. Jeg er en god skuespiller.
- Kan jeg prøve med et belte? - Vær så god.
Det kan funke hvis jeg får store nok øreringer.
Be moren din overtale mamma om at jeg må få hull i ørene før dansen.
Jeg spør.
Men ikke i dag. I dag er mandag. Stemmefri.
- Hun hviler stemmen én mandag i måneden. - Tuller du?
Nei, det er sant.
Det er ganske morsomt. Og fint.
Veldig fint.
Elsker mandager.
Hvordan får jeg hull før dansen?
- Tante Pam! -Å! Du skremte meg.
Må være sånn kaffe føles.
SOS TANTE PAM
- Hun kan overtale mamma. - Tante Pam er god. Oscar-god.
BASERT PÅ BOKEN AV PAULA DANZIGER
- Du har volleyball på onsdag, - Dansen på fredag med øredobber.
Jeg hørte det. Nei.
- Kan jeg slutte med volleyball? - Nei, det er en fin måte å få venner på.
Jeg kjenner dem alt.
Hannah, Shawntay, Alima osv. Alle er høyere enn meg og gode.
Du bør invitere dem hit.
- Særlig! - Venner er viktig.
Jeg har venner. Justin og Brandi.
Ja, og vi er glad i dem. Du har matteundervisning på torsdag.
Dansen på fredag!
- Jeg trenger ikke ekstraundervisning mer. - Jo.
Matte klokken 15.30 og så middag med Max.
Jeg kjører deg til pappa etter dansen.
Du skal dit i helgen, men vi skal være med på pannekakefrokosten
ved Saint Julianas, så best om du blir her.
- Får jeg en dag? - Hva mener du?
Til å velge ting jeg vil gjøre.
- Jeg vil ikke servere pannekaker. - Hvorfor ikke? Det er gøy.
- En fin måte å treffe… - Ikke si det.
- God morgen! - God morgen.
Dere er som to solstråler.
Kjolen din var for stor. Brukte den ikke.
VIL SAVNE DEG PAPPA
- Du får få en mindre. - God morgen, Pam.
- God morgen, Max. - Pam.
Max.
Har dere giftet dere og flyttet sammen uten å invitere meg?
Hva? Han er her hele tiden. Hver eneste dag.
Man føler seg så velkommen.
Første skoledans, Amber! Jeg har en gave til deg.
Øredobber! Jeg elsker dem!
- Du vet at hun ikke har hull i ørene. - Da er det på tide å få det.
Nei, ingen sminke eller hull i ørene før hun er tenåring.
- Du er en naturlig skjønnhet, som din mor. - Sant.
- Hvem holder du med? - Deg, Amber Brown. Alltid deg.
Du trenger verken sminke eller øredobber,
men litt lipgloss vil se fantastisk ut sammen med gull.
Kom igjen, mamma. Lipgloss og hull i ørene.
Jeg liker ikke angrepet.
Jenter får hull i ørene, de bruker sminke og sosiale medier.
- De får tatoveringer! - Hva? Tatoveringer?
- Jeg har det. - Selvfølgelig.
Hvorfor snakker vi om det?
Amber er en kunstner. Tatoveringer er kunst.
Nei, det var ikke derfor.
- Jeg hjelper visst ikke. - Når alt kommer til alt,
så må du være glad for at alt Amber ber om er…
Hull i ørene. Det er alt.
Babyer har hull i ørene.
Jeg vet om en med diamantøredobber og en Gucci-veske.
- Jeg har hull i ørene. - Selvfølgelig.
- Jeg sier nei. - Mamma.
- Hva med en tatovering? - Gi deg!
Kom igjen, mamma.
- Jeg barberer beina mine. - Jeg barberer mine.
- Jeg sykler i helgene. - Ok.
Hvis Justin var her, ville han fått hull i ørene sammen med meg.
Men han er ikke her. Jeg er alene, uten en bestevenn.
Og nå er det første skoledans, og det passer bare så bra.
Jeg har også en grunn, et behov
for å bruke de flotte øredobbene fra tante.
Du er en kunstner, men du bør vurdere å bli advokat
- om ikke det går bra. - Nei, Amber.
Ikke før du er 13.
Bare mamma ikke sitter i juryen. Setter nøttene her.
Hva om jeg spør pappa og han sier ja?
Beklager, men han er enig med meg.
Beklager, vennen.
Jeg, Amber Brown, eier disse ørene. Det er mine ører.
Antakelig det eneste jeg har kontroll over akkurat nå.
Foreldrene mine bestemmer livet mitt til siste minutt.
Får jeg bestemme over ørene mine?
AMBER HAR RETTIGHETER
MATTEUNDERVISNING TELLER IKKE
JA! TIL ØREDOBBER
-Hei. - Hei.
- Hei. Skal vi ha møte? - Ja, klokken er 18.
Vil du se kjolen min?
Den var fin.
Jeg er glad jeg ikke er der.
Jeg svetter bare ved tanken på en dans, eller å be noen om å danse.
- Jeg ville danset med deg. - Takk, men jeg ville ikke turt å spørre…
- Noen. - Jeg ville spurt deg.
- Kult. Det er kult. - Vil du ikke se hvordan han danser først?
Vi starter klokken 18.01.
"Hvordan kan Amber og Brandi se kule ut på dansen?"
Møtet er satt. Noen forslag?
- Hengende øredobber? - Det er det jeg skal ha!
Mamma har kjøpt små drømmefangere. Så kule.
Jeg må ha nakne ører.
Det gjør ansiktet mitt helt rødt. Altså… Det brenner.
Vi fortsetter.
Jeg har ikke vært på dans før.
Jeg har vært i bryllup.
Det spiller ingen rolle. Det er spennende. Vi skal på dans.
Jeg gleder meg. Så spennende!
Vi skal på en ordentlig dans!
- Ja. - Brandi…
Du er som mine følelsers personlighet.
Men du vil ikke være her. Beklager, Justin.
Ja, beklager, Justin.
-Skulle ønske du var her. - Jeg også.
Men lettet.
Vi skal sende deg bilder. Ha telefonen på deg.
-Ha-ses. - Ha-ses.
- Hvor skal du? - Til Brandi.
- Ikke før du har tømt oppvaskmaskinen. - Senere.
Du skulle gjøre det i morges.
- Du glemte klesvasken. - Jeg glemte ikke…
Unnskyld?
Vennen… Du må tømme den før du går til Brandi.
Får jeg aldri bestemme noe selv?
Du er 11 år. Du får ta mange avgjørelser selv.
Oppførselen din nå er et valg. Holdningen din er ikke bra.
Jeg ba deg bare om å tømme den.
Og ikke få hull i ørene, spille volleyball,
servere pannekaker, være bedre i matte!
Det har du holdt inne.
Vær forsiktig så du ikke knuser noe.
Du er så kontrollerende.
Hva? Snakker du om meg?
- Nei. - Nei?
Jo, kanskje.
Hva er det som skjer?
Brandi får hull i ørene, men ikke jeg. Jeg vil bare gå til Brandi. Ok?
- Ferdig. Kan jeg gå? Vær så snill? - Ja, du kan gå.
Takk.
Hei.
- Er alt i orden? - Ja.
Nei.
Jeg hater det når hun ikke liker meg.
Du vet…
Man må elske ungene nok til at de misliker deg når du setter grenser.
Det er ikke så enkelt.
- Handler det om hull i ørene? - Ja. Og alt annet som jeg,
hennes kontrollerende, strenge, ikke-kule mor gjør.
Sa hun det til deg?
Det handler ikke om det hun sa, men om holdningen.
Jeg hørte tankene hennes enda høyere.
Og hun… hater meg.
Hun hater meg akkurat nå, og det gjør vondt.
Ikke fall for det. Hold deg rolig.
Hva?
Jeg gjorde det samme mot moren min. Søsteren min var verre på Ambers alder.
Hva gjorde moren din?
Hun var bløthjertet. Hun ga seg hver eneste gang.
- Og du likte henne derfor mer? - Ja, absolutt.
Jeg forstår ikke hva du sier.
- Det hjelper ikke. - Jeg var glad i mamma, men ikke meg selv.
Det er viktig å la ungen din få lov til ikke å like deg av og til.
Dermed kan de lære å like seg selv.
Ikke hull i ørene?
- Nei, vær sta. - Fordi jeg elsker henne. Og hun hater meg.
- Nettopp. - Ja.
Moren min gjør det samme. Hun skriver lister.
"Pust, hør på musikk, dans som om ingen ser deg."
Litt annerledes enn mammas lister. Så søt katten er!
- Hva bygger de? - Vet ikke. Håper på et kjøpesenter.
Bare to heller til.
- Hvorfor har du ikke pakket ut? - Mamma sier jeg prokrastinerer.
- Hva betyr det? - Jeg forteller det senere. Hjelp meg her.
Jeg orker ikke mer. Det er lister over hva jeg må gjøre og ikke får gjøre.
- De kalles for mammalister. - Jeg trenger en Amber-liste.
Hvorfor lager du en sti?
Så jeg kan besøke treet uten å søle til skoene når det regner.
- Besøker du treet? - Ja, det er derfor stolene er her.
Sett deg. Slapp av og pust. Besøk treet.
Det er hyggelig å besøke treet.
Jeg elsker stolene, men jeg blir litt bilsyk.
- Hva med esken? - Den er tom…
Du store min!
Går det bra?
Mamma har SMS-et meg.
- Hva sier hun? - Jeg var jo nettopp der.
"Husk at du har mattelekser, og rydd rommet ditt."
Jeg er lei av å bli kontrollert. Hørte hun meg ikke? Jeg sa det rett ut.
Hva om jeg ikke hørte henne? Eller ikke lyttet, som hun ikke gjør.
Vi får undersøke det.
- Skal jeg ikke høre på henne? - Nei.
Du kan ha hodetelefoner på deg. Skru opp tv-en.
Pappa gjør det når mamma snakker.
Nei, vent. Hva om jeg ikke hører på henne?
Hva mener du?
Som om å få hull i ørene.
Du må ha desimalen på rett sted.
Ok.
- Har du en datter? - Hvis du legger til 142,000…
Ja. Samantha er åtte.
- Har hun hull i ørene? - Amber.
- Siden hun var baby. - Kan du si det litt høyere?
Jeg hørte det.
Hallo? Ja.
Hei, Lucy. Hvordan går det med gymsal-blir-diskotek-prosjektet?
Ja. Ja, vi kan være anstand.
- Hva? - Ja, begge to. Sarah Brown og Max Dayton.
Nei, ikke Max. Pappa.
Nesten ferdig.
Det er den siste. Fokuser på oppgaven.
Jeg gjør det.
Jeg er på nivå ti i Zero Gravity Infinitum.
Så bra.
Hva gjør du?
Jeg vokser opp.
Hæ?
-Ja. - Vi er 11.
Vi er ikke unger lenger.
Det føles sånn. Ser ut som du har nok penger til en bil.
- Er det penger fra jul og bursdager? - Og fra hundepass.
Må være store hunder.
- Vær så god. - Takk.
Fint du er på nivå ti. Ha-ses.
- Ha-ses. - Hei, Justin. Ha-ses.
Ok.
FIKS FLIPP HULL I ØRENE
Tekst: Tina Shortland