Мило дневниче, обожавам обеците.
Усмивката ми различна ли е? Така ми се струва.
Но е трудно...
Не знам. Не ми е до усмивки.
Може би защото пазя тайна.
Тайната за обеците.
Уморително е да крия ушите си от мама.
Аз, Амбър Браун, се чудя
дали човек може да се забавлява и да бъде щастлив,
ако крие тайна.
Трябва да кажа на мама.
Така е правилно.
Съгласна съм. - Да.
Не мога да повярвам, че си отишла сама.
Много яко. Да, беше забавно.
Адски забавна вечер.
Да, веднага ще ти пратя снимките.
Шантави са.
И ми се обади веднага. Добре.
Какво обичате?
Онзи ден бях тук. Пробихте ушите ми.
И?
Приятелки сме и също искам обеци.
Ела с родител или настойник.
Хайде.
Чудесно! Дошла си с майка си.
Кажете, че сте съгласна.
Добре, чудесно.
Ако купите обеци от нас, ще струва 24,99 долара, с ваши - 40.
Ако й кажеш сега, може да не те пусне на танците.
Да, но трябва да си призная.
Да. - Да.
Но от друга страна...
За пръв път отиваме на танци.
Да, не може да пропуснем.
Затова постъпи правилно,
но си признай след танците.
Да й кажа по-късно?
Да гласуваме ли?
Добре.
Който е "за" операция "Отложено признание" да каже "аз".
Аз. - Аз.
Все те гледам в ушите. Трябва да внимавам.
Майка ти може да проследи погледа ми... - Чук-чук.
Божичко. Какво става?
Говорим за духове.
Да.
Дано историите ви са страшни.
Амбър, хрумна ми, че понеже за танците
взе рокля от Бранди, спестихме пари.
Да ти купим официални обувки.
Искате ли да отидем до мола?
Това...
Здравей, Джъстин. - Здравейте, г-жо Браун.
Добре, ще ви чакам долу.
Нищо не знае.
Няма представа.
Никаква.
Не заслужавам обувките.
Така си е.
Изобщо.
Но от друга страна...
Нови обувки. Официални!
Ако не си призная преди това.
Да.
Чувствам се виновна.
Дръж се.
Ще дойда с вас, за да не си признаеш.
Да, добре. Имам нужда от подкрепление.
Закривам заседанието. Започва операция "Отложено признание".
ПО ПОРЕДИЦАТА НА ПАУЛА ДАНЦИГЕР
Ще се престоря, че не харесвам обувките. - Пак ще лъжеш.
Без обувки вината ще е по-малка.
Добре, добре.
Искате ли да хапнем нещо?
Вятърът.
Да, бих хапнала.
Добре. Къде да отидем?
Където кажеш.
Така ли, капризно момиче?
Престани. Какво правиш?
Говоря с теб?
Добре ли си?
Мамо, аз...
Отидох...
Мамо, аз...
Отидох...
Трябва да кажа...
Трябва да ти кажа... - Иска високи токчета.
Не. Не, не.
Рано е. Без токчета.
Ниски - може, но високи - изключено.
За малко.
Майка ти те омагьоса.
И още как. - Стегни се.
Танци, после пълно признание.
Спокойно. Ти си добър човек, Амбър Браун.
С пробити уши.
Да, с пробити уши.
Щом пробитите уши, моите уши, не са голям проблем,
защо сърцето ми се свива от мъка?
Така ли се чувстват всички, които не слушат майка си
и правят каквото си искат?
Аз, Амбър Браун, взех грешно решение.
ДОЛУ НА УХОТО
Фил? Подранил си.
След задръстването преди пиесата, не исках да рискувам да закъснея.
Искаш ли чай от ябълки и канела?
Може.
Боядисала си стените.
Не съм. Нищо не се е променило.
Не съм сигурен.
Радвам се, че се върнах.
В Щатите ли?
Да, и това.
Позната ситуация.
Че седим в кухнята ли?
Неискреният разговор.
Не разбирам намека ти. - Точно това.
Здравей.
Фил. - Макс.
Сара. - Скъпи.
Да? - Да?
Цветята са за Амбър. Ще ги сложа във ваза.
Не ги разопаковай. Дай й ги така.
Колко мило.
Да. - Ще се почувства голяма.
И още как.
Ще изрека мислите си на глас.
Замисляли ли сте се за риалити?
Ето я и Пами. - Да.
Сара.
Пам. - Фил.
Макс. - Пам.
Сара.
Дано гримовете са за теб.
Много смешно. За Амбър са.
Обещах й да я гримирам. Не се бой!
Нищо тежко - бледорозово и безцветна пудра.
Без сенки и спирала!
Няма проблем.
Не каза нищо за изкуствени мигли.
Не! Не!
Пам.
Прекрасна си!
Завърти се.
Да! - От колекцията на Бранди е.
Виж какво ти нося.
Какво?
За мен ли са? - Да.
Искаш да кажеш, че мама разрешава да се гримирам?
Да. Разреши.
Яко!
И то много. Не че имаш нужда.
Най-сетне мама ми позволи нещо готино. - Стига де.
Знаеш, че го прави от грижа.
Здравей.
За миг забравих.
Майка ти знае ли?
Не.
Какво?
Амбър.
Не обичам да произнасяш името ми така.
Защо?
Не очаквах от теб да нарушиш забрана на майка си.
Ами бях ядосана. И много разстроена.
Защото... Забранява ми много неща и... нямам право на глас.
Трябва да кажеш на майка си.
И няма да ме пусне на танците.
Не. Майка ти ще разбере.
Със сигурност ще се разстрои и ще остане разочарована.
Но със сигурност ще те разбере
и ще се зарадва, че си й казала.
Няма да пропуснеш танците.
Моля те, недей.
Нека изчакам.
Утре ще й кажа всичко.
Моля те.
Добре. Така да бъде.
Обичам те.
И аз - теб.
Да!
Прекрасна си!
Тате.
Ето. - Заповядай, миличка.
Благодаря, мамо! - За нищо.
Чакайте. Тук светлината е чудесна!
Елате. Къде е Сара? - Слага си червило.
Преди не ползваше. - Вече ползва.
Готова съм.
Как съм? - Да ти видя зъбите.
Спанак ли си яла?
Добре е. - Добре е.
Погледни ме. - Първо Амбър с татко.
Дъщеря и баща. - Разбира се.
Застани... Да. - Да.
Страхотен фон. Шарката и... Чудесно.
А сега гледайте един към друг.
Чудесно. Погледни към баща си.
И, Фил, погледни дъщеря си.
Или по-добре недей. Гледай към мен.
Не се гледайте. Кому е нужно, нали?
О, страхотно. Чудесно.
Снима ли? - Какво? Извинявай.
Виждам само ризата ти.
Много смешно. - Харесвам ризата ти.
Бие на очи. - Хубава е.
Благодаря. - Изглеждаш добре.
Благодаря. Видя ли? - Нима?
А ти имаш хубави... обувки.
Благодаря.
Градя връзка чрез модата.
Добре.
Много сладко, усмихни се.
Приключихме ли? - Да ти оправя ли косата?
Опитвам се да я прибера.
А сега майка и дъщеря.
Да! - Хайде!
Ти изчезвай като спортно ауди.
Готови сме. - Да.
Добре, чудна светлина.
Усмивки! Много сладко!
Гледайте една в друга.
Не се гледайте!
Не гледайте една в друга.
Гледайте... в мен.
Гледай в леля си Пам.
Супер!
Типично за леля Пам - направи всичко възможно,
за да отвлече вниманието от ушите ми.
А сега - семейна снимка. - Да!
Семейна.
Семейство. Добре. - Хайде.
Застани в средата. - Хайде. Колко сте сладки.
Тук ми е добре. - Добре. Готови?
Снимам.
Имаме натрапник.
Не се натрапвам, тръгвам си.
Какво... - Дано ти повярват в съда.
Искам снимка с трима ни.
Тази е семейна. - Ще ви чакам вътре.
Не, остани, бързо ще свършим.
Семейна снимка. - Светлината се промени.
Усети ли? Ще ме снимаш ли с Амбър?
Снима ли ни... - Да, всички!
Трима ни? - Да, да.
Светлината е идеална и...
Отразява духа ми. - Да те снимам ли сама?
Искаш ли? - Да, ако може.
Само една.
Чакай! - Тази светлина!
Позирам. - Опитвам се...
Готово. Чудно.
Благодаря. Споко. - Хайде.
Забавно е!
Бранди! Нали щяхте да се снимате при баба ти?
Там отивам.
Нямам снимка. - Татко се забави.
Вълнуващо е!
Бранди, ще ви снимам веднага щом снимам Макс с Амбър.
Да! - Хайде, бързо.
Вземи цветята. - Готови ли сте?
Добре, снимам.
Добре. Чудно.
Фил, държиш се странно. Изчезни.
Може ли... Така. Идеално.
Чудесно.
Идеални сте.
А сега е ред на Бранди, бързо!
Божке! - Да, изчезвай.
Ръце на хълбоците. - Добре.
Ръце на хълбоците.
Усмивки!
Ръцете горе и скачайте!
Страхотни сте! Май се получи.
Поздрави баба си от мен!
Чакайте! - Сложи ги във вода.
Да. - Кожата ми блести.
Дай да видя семейната. - Свежарка съм!
Направих й хубави снимки. - Супер съм.
Боже, ела при мен. Прекрасна си.
Светлина на живота ми. Прекрасното ми момиченце.
Гордея се с теб.
Подлива ми вода. - Право в стаята си, госпожице!
Не, спри!
Кажи на баща си защо няма да ходиш на танци.
Няма ли да ходи?
Каза, че ще ме пусне!
Ако си признаеш. Каза ли й?
Знаеше ли? - Не!
Да. - Какво да е знаела?
Дъщеря ти съзнателно наруши забраната ми!
Направила е нещо зад гърба ми.
Добре, успокой се.
Не се намесвай.
Пробила си е ушите. - Толкова ли е важно?
Не особено?
Да, не особено. - Аз съм бащата, аз ще го кажа.
Ти избра "не е важно".
Затова казах "не особено". - Да, важно е.
Да, права си.
Може да иде на танците.
Какво? - Съгласен съм.
Какво? - Или не съм.
Лельо Пам, ти каза, че ще ида.
Ти ли й помогна? - Не!
За пръв път видях обеците, когато се качих горе.
И са превъзходни.
Бранди ще се чуди къде съм.
Поне ти е казала, Сара.
Не й казах.
Какво? - Така е.
Сама ги видях.
Тогава няма да ходиш на танци.
Какво? - Ето.
Пазя ти гърба, сестро. - Благодаря.
Ще говоря с Амбър насаме.
И така ми е добре.
Ще остана. - Върви.
Значи няма да ходим на танци?
Ще има и други, Макс.
Амбър?
Скъпа, знам, че си будна. Опитвам се да бъда спокойна.
Извинявай, мамо. Много съжалявам.
Ще ги сваля и дупките ще се затворят. - Не ме ядосаха обеците,
а постъпката ти.
Решила си да направиш нещо, което аз категорично ти забраних.
Знаела си, че много ще се ядосам!
Защо?
Палачинки на закуска. - Какво?
Не отидох при татко. - Защото сме разделени.
Да. - Да.
Макс за придружител. - Той се радваше.
Волейбол. - Отдава ти се.
Уроци по математика. - Също.
Нужни са ми още приятели?
Важи за всички ни.
Толкова съм...
Разбирам те. Чуваш ли?
Разбирам те.
Но, скъпа…
Нито едно от изброените не оправдава решението ти.
Може да са мотив, но...
Мислех, че ще се почувствам по-добре, ако направя каквото и когато искам.
Но изпитах тъга в мига, в който пробиха ушите ми.
Исках да хукна към къщи и да ти кажа.
Скъпа, следващия път първо ми кажи, става ли?
Ела, миличка.
Не съм ядосана.
Ядосана съм, но...
По-скоро съм обидена.
Не, мамо, недей. Не мислех, че...
Не исках да те засегна.
Скъпа, ние...
Аз... Не искам между нас да има лъжи.
С теб се разбираме добре.
Защото си вярваме.
Имаме прекрасни отношения и вярвам, че ще ги запазим.
Не искам никога да загубим доверието помежду си.
Знам.
Много съжалявам, мамо.
Не се бой, нищо не се е променило.
Да.
Обичам те.
Много те обичам, миличка.
Как мина? - Беше...
Разбрахме се.
Браво, Сара.
Благодаря, Фил.
Утре ще се обадя на Амбър. - Добре.
Макс. - Фил.
Щях да те водя на училищна забава.
Да отложим? - Да.
Къде е Пам?
Отиде да бъде придружител.
Каза аз да остана при теб.
Тук си.
Както винаги.
Пропуснах първите училищни танци.
Приятелката ми се забавлява без мен.
Аз, Амбър Браун, не искам да решавам, когато съм ядосана или тъжна,
защото решенията носят още гняв и тъга.
Освен това осъзнавам, че повече приличам на татко.
Това ми харесва.
Добре ли си?
Защо си вкъщи?
Тръгнах си, когато ми писа. Не можех да остана без приятелката си.
Пропускаш танците заради мен.
Не ги пропускаме.
Още сме с официалните рокли.
Превод на субтитрите Анна Делчева