Kære dagbog. Jeg elsker mine nye øreringe.
Er mit smil anderledes?
Det føles anderledes.
Det føles ikke... Jeg ved ikke. ...nemt at smile.
Måske fordi jeg har en hemmelighed. Om at få hul i ørerne.
Det er hårdt at skjule det for mor.
Jeg, Amber Brown, tænker på,
om man kan have det sjovt og være rigtig glad, når man har en hemmelighed?
- Jeg må sige det til mor. - Det er det rigtige.
- Ja, det er. - Ja.
- Utroligt, at butikken ville gøre det. - Altså...
Så sjovt. Ja, en sjov aften. Helt vildt sjovt.
Jeg sender dig lige nogle billeder. Du dør af grin.
Ring lige tilbage.
- Kan jeg hjælpe jer? - Jeg kom forleden dag.
- Og fik hul i ørerne. - Og?
Jeg vil også have hul i ørerne.
Kun med en forælder til stede.
- Kom. - Godt! Der kom din mor.
Du skal lige sige ja.
Okay, fint.
Det bliver 24,99 med køb af øreringe eller 40, hvis du selv har med.
Hvis du siger det nu, må du ikke gå til fest.
Nej, men det er det rigtige at gøre.
- Ja. - Ja.
På den anden side...
- Det er vores første skolefest. - Ja, den kan vi ikke gå glip af.
Så gør det rigtige og sig det, men vent til efter skolefesten.
Vente med at sige det?
- Skal vi stemme om det? - Okay.
Alle, der går ind for Udsat Sandhed, siger "ja".
- Ja. - Ja.
Jeg kigger hele tiden på dem. Jeg må passe på.
Hvis din mor følger mit blik...
Du godeste. Hvad sker der?
Vi fortæller spøgelseshistorier.
Nå, jeg håber, de er uhyggelige.
Amber, siden du låner en kjole af Brandi, har vi jo sparet lidt penge.
Så vi har råd til et par fine, nye sko.
Vil du med hen i indkøbscenteret? Er det...
- Hej, Justin. - Hej, fru Brown.
Okay, vi ses dernede.
Så troskyldig. Hun aner det ikke.
- Slet ikke. - Jeg fortjener ikke de sko.
- Nej. - På ingen måde.
- På den anden side... - Nye sko. Fine, nye sko!
- Hvis jeg ikke tilstår først. -Ja.
- Jeg har dårlig samvittighed. -Åh nej.
Vær stærk. Jeg går med og sørger for, du ikke tilstår. Endnu.
Ja, jeg får brug for opbakning.
Mødet er hævet.
Operation Sandhedsstopper Brandi er i gang.
- Jeg kan sige, jeg ikke kan lide skoene. - Det er jo også løgn.
- Så føler jeg mig mindre skyldig. - Okay.
- Skal vi have noget frokost? - Amber, vinden!
- Ja, det lyder dejligt. - Okay, hvor skal vi gå hen?
- Det er lige meget. - Seriøst, kræsenpind?
- Stop, hvad laver du? - Taler med dig?
Et du okay?
Mor, jeg...
Jeg har...
Mor, jeg...
Jeg har...
Jeg må fortæl...
- Jeg... - Hun vil have højhælede.
Nej. Nej, nej. Ikke endnu. Ingen høje hæle.
En lav hæl, okay. Høje hæle, nej.
- Det var tæt på. - Din mor forheksede dig.
- Ja. - Koncentrer dig. Skolefest, så tilståelse.
Det er okay. Du er et godt menneske. Det er bare hul i ørerne.
Ja. Bare ørerne.
Hvis det bare er hul i ørerne, hvorfor gør mit hjerte så så ondt?
Føles det sådan ikke at lytte til sin mor og gøre, hvad man vil?
Jeg, Amber Brown, traf en forkert beslutning.
Phil? Du kommer tidligt.
Jeg ville ikke komme for sent til hendes første skolefest.
- Jeg har lavet te. Vil du have en kop? - Ja tak.
- Det er en ny farve. - Nej, intet har forandret sig.
Det ved jeg nu ikke.
- Det er rart at være tilbage. - Du mener tilbage i USA?
Ja, også det.
Det føles meget velkendt.
- At sidde her i køkkenet? - Den indirekte samtale.
- Jeg forstår ikke helt. - Netop.
Hejsa.
- Phil. - Max.
- Sarah. - Skat.
Ja?
De er til Amber. Jeg sætter dem i vand.
Nej, giv dem til hende i papiret.
Hvor betænksomt af dig. Hun vil føle sig helt voksen.
Juhu!
Nu siger jeg det altså højt. Vil I ikke lave en realityserie?
- Og her har vi Pammy. - Ja.
Sarah.
- Pam. - Phil.
- Max. - Pam.
Sarah.
- Jeg håber, den makeup er til dig. - Av!
Sjovt. Jeg har lovet at lægge makeup på Amber. Bare rolig.
Ikke noget tungt. Kun lidt lyserødt og pudder.
Ingen øjenskygge. Og ingen mascara!
Helt i orden.
- Du sagde ikke noget om falske øjenvipper. - Nej! Nej!
Pam!
Wow, se lige dig!
Drej rundt.
- Ja! - Den er fra Brandis formkollektion.
Se, hvad jeg har med.
- Hvad? Er det til mig? - Ja.
Vil det sige, at min mor har sagt, jeg må gå med makeup?
- Ja, det har hun. - Hvor er det sejt.
Meget. Du behøver det ikke, men det er sjovt.
- Endelig lader mor mig have det sjovt. - Din mor passer bare på dig.
Halløjsa.
Det havde jeg helt glemt.
Ved din mor det?
Nej.
Hvad?
- Amber! - Jeg hader, når du siger mit navn sådan.
Hvorfor? Det ligner ikke dig at trodse en af din mors meget klare regler.
Jeg var sur. Meget vred.
For... der er så mange ting, jeg ikke må. Som jeg ikke selv bestemmer.
- Du må fortælle din mor det. - Så må jeg ikke gå til skolefest.
Jo, din mor er mere storsindet end det.
Ja, hun bliver sur og meget, meget skuffet,
men jeg er helt sikker på, at hun forstår det
og bliver glad for, du siger det. Du skal nok komme med til festen.
Jeg beder dig, nej.
Må jeg ikke nok vente?
Jeg fortæller hende det i morgen.
Kom nu.
Okay.
- Jeg elsker dig! - Jeg elsker også dig.
Wow!
Se lige dig!
Far.
- Her. - Værsgo, skat.
- Tak, mor! - Det var så lidt.
Lyset er rigtig flot her ved træet.
- Kom. Hvor er Sarah? - Inde efter læbestift.
- Hun går ikke med læbestift. - Nu gør hun.
- Klar. Ser jeg godt ud? - Vis mig dine tænder.
- Har du spist spinat? - Hun ser godt ud.
Ja ja. Godt, vi tager Amber og far først.
- Far og datter. - God idé.
Okay, du... Ja. Jeg vil have strukturen her i baggrunden.
Kig på hinanden.
Okay, kig op på din far. Phil, kig på din datter.
Eller lad være. Nej, I skal kigge på mig. Ikke på hinanden. Aldrig. Hvem gør det?
Hvor blev det fint.
- Fik du det? - Hvad? Din skjorte larmede for meget.
- Meget morsomt, Pam. - Jeg kan godt lide din skjorte.
- Tak. - Du ser godt ud, Phil.
Tak, Max. Se selv. Jeg kan godt lide dine... sko.
Tak.
- Jeg forsøger at bygge bro. Gennem mode. - Javel.
Sikke et sødt smil.
- Er vi færdige? - Skal jeg ordne dit hår?
Nej, jeg holder det bare nede.
- Nu tager vi mor og datter. Kom så! - Ja!
- Okay, smut med dig. - Sådan.
Lyset er så fint her.
Og smil. Hvor er det sødt.
Og kig på hinanden.
Kig ikke på hinanden! Det skal I endelig ikke.
Bare kig på mig. Kig direkte hen på gamle moster Pam.
Flot.
Typisk moster Pam.
Hun gjorde alt for at holde folks blikke væk fra mine øreflipper.
- Nu tager vi hele familie. - Ja, kom her.
Familien. Godt.
- Du står i midten. - Sådan. Hvor er det sødt. Er I klar?
Sådan.
Vi har en fotobombe.
- Nej, jeg går nu. - Fortæl dommeren det.
Jeg vil have et af os tre.
- Ja, familien. - Jeg går ind.
Nej, vi er færdige lige om lidt.
Vent! Lyset har lige ændret sig. Kan du ikke tage et af mig og Amber?
- Fik du et af os? - Ja ja!
- Lyset er bare så fint. - Vil du have et alene?
Er det slemt, hvis jeg tager et alene?
- Vent lidt! - Det er lyset. Jeg poserer lige.
Sådan. Flot. Tak. Det er ikke noget særligt.
Det er bare for sjov.
- Brandi! Skal du ikke hen til din mormor? - Jo, vi kører nu.
- Jeg kom ikke med på billedet. - Jeg glæder mig sådan!
Brandi, vi tager et billede af jer, men først Max, Sarah og Amber.
- Ja! - Hurtigt.
- Hold blomsterne. - Klar?
Okay, så er vi klar.
I ser søde ud.
Phil, du er mærkelig. Flyt dig. Kan du ikke... Perfekt.
Godt.
Perfekt, venner. Brandi, din tur.
Ja, væk med dig. Okay, piger. Hænderne på hoften.
Og smil.
Og vift med armene!
Rigtig flot. Vi fik dem.
Hils din mormor!
- Se... - Sæt dem i vand.
- Må jeg se? - Min hud stråler!
- Hvor er familien? - Jeg ser knaldgodt ud!
Mange gode billeder af Pam.
Kom lige her. Hvor er du fin.
Min solstråle.
Den sødeste pige. Jeg er så stolt af dig.
Op på værelset, unge dame!
Stop! Fortæl din far, hvorfor du ikke kommer til fest.
- Gør hun ikke? - Du sagde, mor ville give mig lov.
Har du fortalt det?
- Vidste du det? - Nej!
- Ja. - Vidste hvad?
Vores datter nægtede at adlyde mig. Hun gik bevidst bag min ryg.
- Rolig, Sarah. - Jeg ville ikke blande mig.
- Hun fik hul i ørerne. - Er det så slemt?
Ikke rigtig?
- Enig. - Jeg skal nok være enig.
- Du sagde "ikke så slemt". Jeg var enig. - Det er slemt.
- Ja, du har ret. - Du må godt tage til fest.
- Hvad? - Enig.
- Hvad? - Eller ikke.
Moster Pam sagde, jeg måtte.
- Har du gjort det? - Nej!
Jeg så øreringene lige før for første gang.
- Og de ser knaldgodt ud. - Brandi ved ikke, hvor jeg bliver af.
I det mindste sagde hun det.
Nej.
- Hvad? - Hun sagde det ikke. Jeg så dem.
- Nå, så må du ikke gå til fest. - Hvad?
- Jeg holder med dig, søs. - Tak!
- Jeg vil gerne tale med Amber. - Her er fint for mig.
- Jeg bliver. - Ud.
Så vi skal altså ikke til fest?
Der kommer andre fester.
Amber?
Jeg ved, du er vågen. Jeg forsøger at falde til ro.
Undskyld, mor. Jeg er virkelig ked af det. Jeg tager dem ud, så de vokser sammen.
Jeg er ikke sur over øreringene, men over din beslutning.
Beslutningen om at gøre noget, jeg havde sagt tydeligt nej til.
Noget, du vidste, ville gøre mig vred! Hvorfor?
- Pandekageserveringen. - Hvad?
- Aflyse fars weekend. - Være skilt fra far.
- Max til skolefesten. - Han glædede sig.
- Volleyball. - Du kunne blive god.
- Matematik. - Du kunne blive god.
- Venner? At jeg mangler venner? - Alle har brug for venner, skat.
Okay, undskyld.
Jeg hører, hvad du siger. Jeg hører det.
Men skat...
...det retfærdiggør på ingen måde din beslutning.
Det forklarer motivationen.
Jeg troede, jeg fik det bedre, hvis jeg gjorde, hvad jeg selv ville.
Men jeg blev ked af det, så snart hullerne var lavet.
Jeg havde bare lyst til at fortælle dig det.
Skat, næste gang skal du altså fortælle mig det først.
Kom her, skat.
Jeg er ikke vred.
Jo, jeg er vred, men...
Jeg er mere såret.
Nej, mor. Det var ikke, fordi...
Det var ikke for at såre dig.
Skat, vi er...
Jeg vil ikke have, at vi lyver for hinanden.
Det er jo vores ting.
Ikke? Tillid.
Jeg elsker os, og jeg stoler på os.
Og jeg vil aldrig nogensinde miste os.
Nej.
Undskyld, mor.
- Bare rolig, vi er stadig os. - Ja.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig, skat.
- Hvordan gik det? - Det gik...
- Vi er enige. - Godt gået, Sarah.
Tak, Phil.
- Jeg ringer til Amber i morgen. - Ja.
- Max. - Phil.
Endelig skulle jeg til skolefest med dig.
- En anden gang? - Ja.
- Hvor er Pam? - Hun tog til fest for at holde opsyn.
Hun bad mig blive hos dig.
Og det er du.
Altid.
Jeg går glip af min første skolefest. Min nye ven har det sjovt uden mig.
Jeg, Amber Brown, vil ikke træffe beslutninger ud fra vrede og frustration.
Det fører kun til vrede og frustration.
Jeg kan også se, at jeg ligner far mere end mor.
Og det er okay.
Er du okay?
- Hvorfor er du hjemme? - Jeg fik jo din sms.
Jeg vil ikke til fest uden min ven.
- Du går glip af festen på grund af mig. - Vi går ikke glip af den.
Vi har stadig fine kjoler på.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve