יומני היקר, אני מתה על העגילים החדשים.
החיוך שלי נראה שונה?
אני מרגישה שונה מאוד.
אני פשוט לא...
לא יודעת.
לא קל לי לחייך.
אולי זה משום שיש לי סוד.
סוד ניקוב האוזניים.
מתיש כל כך להסתיר את האוזניים מאימא.
אני, אמבר בראון, תוהה,
האם אפשר בכלל ליהנות ממשהו או להיות מאושרת באמת
כשאת שומרת סוד?
אני חייבת לספר לאימא.
זה מה שנכון לעשות.
בהחלט. -כן.
אני לא מאמין שבחנות הסכימו.
טוב...
כל כך כיף.
כן, לילה כיפי.
לילה כיפי מטורף. כזה כיף.
בטח, אשלח לך את התמונות עכשיו.
הן קורעות.
ותתקשרי אליי מיד. טוב.
אפשר לעזור לכן?
הייתי כאן לפני כמה ימים.
עשית לי חורים.
אז?
אני חברה שלה, ואני רוצה לעשות חורים.
את צריכה לבוא עם הורה או אפוטרופוס.
בואי.
יופי! אימא שלך הגיעה.
היא צריכה אישור כדי לעשות חורים.
טוב, סבבה.
זה עולה 24.99 יחד עם עגילים או 40 דולר אם את מביאה עגילים.
אם תתוודי עכשיו, אולי לא תוכלי ללכת לנשף.
נכון, אבל זה מה שנכון לעשות.
כן. -כן.
מצד שני...
זה הנשף הראשון בחיינו.
כן, אנחנו לא יכולות לא ללכת.
אז עשי את הדבר הנכון וספרי לה,
אבל חכי עם הדבר הנכון עד אחרי הנשף.
אז לספר, אבל לא עכשיו?
נערוך הצבעה?
בסדר.
כל מי שבעד מבצע "וידוי דחוי",
יגיד "אני".
אני. -אני.
אני מביטה באוזניים שלך כל הזמן.
אני צריכה להיזהר.
בסוף אימא שלך תעקוב אחרי
העיניים שלי לאוזניים שלך... -טוק טוק.
אלוהים אדירים. מה הולך כאן?
אנחנו מספרות סיפורי רוחות.
כן.
יופי. אני מקווה שהם מפחידים.
היי, אמבר. חשבתי לעצמי, כיוון ששאלת שמלה
לנשף מבראנדי, חסכנו קצת כסף.
אז נוכל לקנות נעליים חדשות ומהודרות.
רוצה לרדת ונלך לקניון?
זה...
היי, ג'סטין.
היי, גב' בראון.
טוב, נתראה למטה.
היא כל כך תמימה.
אין לה מושג.
צל של מושג.
לא מגיעות לי נעליים.
נכון.
חד משמעית.
מצד שני...
נעליים חדשות. נעליים מהודרות!
אם לא אתוודה קודם.
כן.
יש לי רגשות אשם.
או-או.
תהיי חזקה.
אשאר איתך כדי לוודא שלא תתוודי. עדיין.
כן. טוב. בטוח שאזדקק לגיבוי.
הישיבה הסתיימה,
ומבצע "בראנדי חוסמת האמת" יוצא לדרך.
"אמבר בראון"
- על פי ספרה של פולה דנציגר -
אולי אתנהג כאילו הנעליים לא יפות בעיניי.
אבל זה עוד שקר גדול.
אם לא אקנה נעליים, ארגיש פחות אשמה.
בסדר. בסדר.
בנות, רוצות לאכול צהריים?
אמבר, הרוח.
בטח. בואו נאכל צהריים.
בסדר. איפה את רוצה לאכול?
לא משנה לי.
את רצינית, בררנית שכמותך?
עצרי. עצרי, מה את עושה?
מדברת איתך?
את בסדר?
טוב, אימא, אני...
הלכתי...
טוב, אימא, אני...
הלכתי...
אני צריכה להגיד...
-היא רוצה נעלי עקב.
לא. לא, לא, לא.
עדיין לא. לא נעלי עקב.
עקב נמוך, בסדר. עקב גבוה, אין מצב.
זה היה מסוכן.
התחלת להיכנע לכישוף של אימא.
לגמרי. -תתרכזי.
נשף בית הספר, ואז וידוי מלא.
זה בסדר. את אדם טוב, אמבר בראון.
זה רק חורים באוזניים.
כן. רק האוזניים שלי.
אם זה רק חורים באוזניים, רק האוזניים שלי,
אז למה הלב שלי מרגיש שכואב לו?
כך מרגישים כשלא מקשיבים לאימא ועושים מה שרוצים
ולא אומרים את האמת?
אני, אמבר בראון, קיבלתי החלטה גרועה.
- "תנוך התנוכים" -
פיל? הגעת מוקדם.
אחרי הפקקים בדרך ל"הקוסם מארץ עוץ",
לא רציתי להסתכן באיחור לנשף הראשון שלה.
בדיוק הכנתי תה קינמון ותפוחים. רוצה?
בסדר.
צבע הקירות כאן שונה.
לא. לא. כלום לא השתנה.
אני לא בטוח בזה.
נעים לחזור.
אתה מתכוון, לחזור לארה"ב?
כן, גם זה.
יש לי תחושה מוכרת מאוד.
שאני יושב כאן במטבח שלנו?
השיחה הלא-ישירה.
לא בטוח שאני מבין את כוונתך. -בדיוק.
היי, את.
פיל. -מקס.
שרה. -מותק.
כן? -כן?
אלה בשביל אמבר. אני אשים אותם במים.
לא. תשאיר אותם באריזה. תוכל לתת לה אותם ישירות.
איזו התחשבות.
כן. -היא תרגיש בוגרת כל כך.
לגמרי.
אני פשוט אשאל בקול רם.
חשבתם פעם להצטלם לסדרת מציאות?
והנה פאמי. -כן.
שרה.
פאם. -פיל.
מקס. -פאם.
שרה.
אני מקווה שהאיפור הזה בשבילך.
אאוץ'.
מצחיק מאוד. זה לאמבר.
הבטחתי לה שאאפר אותה. אל תדאגי.
לא איפור כבד. רק פודרה ורדרדה שקופה.
בלי צלליות! ובלי מסקרה!
אין בעיה.
לא אמרת בלי ריסים מלאכותיים.
לא! לא!
פאם.
וואו, תראי אותך!
תסתובבי.
כן! -היא מאוסף הצורות של בראנדי.
תראי מה הבאתי לך.
מה?
זה שלי? -כן.
אז את אומרת שאימא שלי הסכימה שאתאפר?
כן, היא הסכימה.
כמה מגניב.
מגניב מאוד. לא שאת צריכה איפור, אבל זה כיף.
סוף סוף אימא מרשה לי ליהנות קצת. -די, באמת.
את יודעת שאימך תמיד דואגת לך.
שלום.
אוי, שכחתי לרגע.
אימא שלך יודעת?
לא.
מה?
אמבר.
אני לא אוהבת שאת אומרת את שמי ככה.
למה?
לא מתאים לך להפר חוק ברור מאוד שאימא שלך קבעה.
כעסתי. הייתי נסערת מאוד.
כי כל כך הרבה דברים אסור לי לעשות, ואין לי שום מילה בעניין.
את חייבת לספר לאימא שלך.
אבל אז היא לא תרשה לי ללכת לנשף.
לא, לא, לא. אימא שלך לא כזאת קטנונית.
נכון, היא תכעס ותתאכזב מאוד,
אבל אני יודעת בוודאות שהיא תבין,
והיא תעריך את העובדה שאת מספרת לה.
ועדיין תוכלי ללכת לנשף.
בבקשה, לא.
בבקשה, תני לי לחכות.
אגלה לה את האמת מחר.
בבקשה.
בסדר. בסדר.
אני אוהבת אותך.
גם אני אוהבת אותך.
כן!
תראי אותך!
אבא.
קחי. -קחי, חמודה.
תודה, אימא. -בבקשה.
חכו, האור כאן כל כך טוב, ליד העץ!
בואו הנה. איפה שרה? -היא מורחת שפתון.
היא אף פעם לא השתמשה בשפתון. -עכשיו כן.
טוב, אני מוכנה.
אני נראית טוב? -תראי את השיניים.
אכלת תרד?
היא נראית בסדר. -היא נראית בסדר.
תסתכלי עליי. -טוב, נצלם את אמבר ואביה קודם.
אב ובתו, קודם כול. -בהחלט.
טוב, אז את... -כן.
אני אוהבת את זה ברקע. המרקם הזה. יופי.
טוב, בואו תסתכלו זה על זה.
טוב. תסתכלי למעלה על אבא שלך.
ופיל, תסתכל על הבת שלך.
או לא. אל תעשו את זה. תסתכלו עליי.
אל תסתכלו זה על זה. אף פעם. מי צריך את זה?
אני מתה על זה. זה מעולה.
צילמת? -כן. מה? סליחה.
לא שמעתי בגלל החולצה שלך.
מצחיק. נהיית בדרנית. -בעיניי היא יפה.
היא רועשת. -היא נראית טוב.
תודה. -אתה נראה טוב, פיל.
תודה, מקס. שמעת? -באמת?
אני אוהב את ה... נעליים שלך.
תודה.
אני מנסה לבנות גשר באמצעות אופנה.
טוב.
עכשיו חיוך מתוק.
אנחנו בסדר, או... -רוצה שאסדר לך את השיער?
לא, אני רק משתדלת שיישאר מסודר.
בואו נצלם תמונה של אם ובת.
כן! -קדימה.
טוב. אתה בחוץ. עשית את שלך.
קדימה. -קדימה.
בנות, זה נפלא. האור הזה טוב.
חייכו. זה מקסים.
תסתכלו זו על זו.
אל תסתכלו זו על זו.
אל תסתכלו זו על זו. לא זו על זו.
תסתכלו עליי.
תסתכלו ישר על דודה פאם.
יפה.
ממש מתאים לדודה פאם
לעשות כל מה שהיא יכולה
כדי להרחיק את תשומת הלב מהתנוכים שלי.
בואו נצלם את המשפחה. -כן!
נצלם את המשפחה.
משפחה. טוב. יופי. -טוב.
תעמדי במרכז. -קדימה, חבר'ה. מקסים.
אני בסדר. -טוב, מוכנים?
קדימה.
או-או, יש לנו מחריב תמונות.
אני לא מחריב. בדיוק הלכתי.
מה... -תגיד את זה לשופט.
אבל אני רוצה תמונה של שלושתנו.
זה עניין משפחתי. -אחכה בבית.
לא, אל תחכה בבית. אנחנו כבר מסיימים.
אפשר תמונה של המשפחה? -חכו! האור זז.
תוכל לצלם אותי ואת אמבר? צ'יק צ'ק.
צילמת... -כן, צילמתי אתכם.
צילמת אותנו? -כן.
זה מצוין שהאור...
והרוח שלי. -רוצה תמונה לבד?
את... -זה נורא אם אצטלם לבד?
תמונה אחת לבד? פשוט...
חכי. -יש אור כזה.
זה כאילו... שחקי אותה. -אני מנסה...
יש לי את זה. מתה על זה.
תודה. זה לא חשוב. -בואי.
זה סתם כיף. סתם כיף.
בראנדי! חשבתי שאת הולכת לסבתא שלך כדי להצטלם?
אני הולכת עכשיו.
אני לא הצטלמתי. -אבא שלי הגיע.
אני כל כך מתרגשת.
בראנדי, אני מבטיחה שנצלם אתכן,
אבל קודם את מקס, שרה ואמבר.
כן. -צ'יק צ'ק. קדימה.
תחזיקי את הפרחים. -מוכנים?
טוב, קדימה.
טוב. חמוד.
פיל, אתה מתנהג מוזר.
פיל, החוצה.
אכפת לך... אני רק... מושלם.
יפה.
מושלם, חבר'ה. אהבתי.
עכשיו תצאו. בראנדי, תיכנסי.
היי. -כן. אתה בחוץ. החוצה.
טוב, בנות, ידיים על המותניים. -טוב.
הניחו את הידיים על המותניים.
וחייכו.
והניפו את הידיים באוויר כאילו אין מחר.
זה מעולה, בנות. נראה לי שסיימנו.
מסרי ד"ש לסבתא שלך.
חכו! חבר'ה... -תוכלי לשים אותם במים?
בטח. -העור שלי קורן.
תראי את המשפחה. -אני נראית רעננה.
יש המון תמונות טובות. -אני נראית מצוין.
אלוהים. בואי הנה. תראי אותך.
האור הכי זוהר.
הילדה הכי יקרה.
אני גאה בך כל כך.
הוא ניסה להכשיל אותי. -עלי ישר לחדר שלך!
לא, חכי. עצרי!
ספרי לאבא שלך למה את לא הולכת לנשף.
לא הולכת?
אמרת שאימא תרשה לי ללכת.
אם היית מספרת לה. סיפרת לה?
את ידעת? -לא!
כן. -מה היא ידעה?
הבת שלנו החליטה להמרות את פי.
לפעול במודע מאחורי הגב שלי.
תירגעי, שרה.
לא הייתי מתערבת.
היא הלכה ועשתה חורים באוזניים. -זה כל כך נורא?
לא ממש?
אני מסכים. לא ממש. -אני אביה. לי מותר לומר "לא ממש."
נדמה לי שהלכת על "זה לא נורא,"
אז אני בחרתי ב"לא ממש." -זה כן נורא.
נכון. את צודקת.
אני חושב שמותר לך ללכת לנשף.
מה? -אני מסכים.
מה? -או לא.
דודה פאם, אמרת שעדיין אוכל ללכת לנשף.
את עשית את זה? -לא! לא!
ראיתי אותה עם העגילים בחדר שלה בפעם הראשונה.
והם יפים מאוד.
בראנדי לא תדע איפה אני.
לפחות היא אמרה לך, שרה.
לא אמרתי.
מה? -היא לא אמרה.
גיליתי אותם.
אה, כן. אז לא תוכלי ללכת לנשף.
מה? -רואה?
אני מאחורייך, אחותי. -תודה!
אני רוצה לדבר עם אמבר לבד.
דווקא נוח לי בקבוצה.
אני נשאר. -לך.
אז אני מבין שאנחנו לא הולכים לנשף?
יהיו עוד נשפים, מקס.
אמבר?
אני יודעת שאת ערה. אני... אני משתדלת מאוד להירגע.
אני מצטערת כל כך, אימא. מצטערת כל כך.
אוציא את העגילים ואתן לחורים להיסתם.
אני לא כועסת בגלל העגילים.
אני כועסת בגלל הבחירה.
הבחירה שלך לעשות משהו שאמרתי לך בפירוש לא לעשות.
שידעת שיכעיס אותי מאוד!
למה?
ארוחת פנקייקס? -מה?
החלפת הסופ"ש שלי עם אבא. -את מתכוונת שאני לא נשואה לאביך.
אלא מה. -אלא מה.
מקס כמשגיח בנשף?
הוא כל כך התרגש.
כדורעף? -תוכלי להצטיין בזה.
שיעורי עזר במתמטיקה. -תוכלי להצטיין בזה.
חברים? אני צריכה עוד חברים?
כולנו צריכים עוד חברים.
טוב, אני כל כך...
אני מבינה אותך, טוב?
אני מבינה אותך.
אבל חומד...
שום דבר מזה לא מצדיק את הבחירה שלך.
זה אולי מסביר את המניע, אבל...
חשבתי שארגיש טוב יותר
אם אעשה מה שאני רוצה מתי שאני רוצה.
אבל הרגשתי עצובה ברגע שהאוזניים שלי נוקבו.
רק רציתי לרוץ הביתה ולספר לך.
חומד, בפעם הבאה פשוט תגידי לי קודם.
בואי הנה, חומד.
אני לא כועסת.
אני כן כועסת, אבל...
אני יותר פגועה.
לא. לא חשבתי...
לא רציתי לפגוע בך.
חומד, אנחנו פשוט...
אני לא רוצה שנשקר זו לזו לעולם.
זה מה שמאפיין אותנו.
נכון? אמון.
אני אוהבת את הקשר שלנו, ויש לי אמון בו.
ואני לא רוצה שנאבד אותו לעולם.
אני יודעת.
אני מצטערת כל כך, אימא.
אל תדאגי, אנחנו עדיין אנחנו.
כן.
אני אוהבת אותך.
אני אוהבת אותך כל כך, חומד.
איך היה? -היה...
השלמנו.
כל הכבוד, שרה.
תודה, פיל.
אתקשר לאמבר מחר. -טוב.
מקס. -פיל.
סוף סוף יכולתי להזמין אותך לנשף בית הספר.
בפעם אחרת? -כן.
איפה פאם?
היא תחליף אותנו כמשגיחה.
היא אמרה שעדיף שאשאר איתך.
ואתה נשאר.
תמיד.
אני מפסידה את הנשף הראשון שלי.
והחברה החדשה שלי מבלה שם בלעדיי.
אני, אמבר בראון, לא רוצה לקבל החלטות על סמך כעס או על תסכול,
כי זה רק גורר עוד כעס ותסכול.
אני גם מגלה שאני דומה לאבא שלי יותר מאשר לאימא שלי.
וזה בסדר.
את בסדר?
למה את בבית?
הלכתי כשקיבלתי את ההודעה שלך.
לא אשאר בנשף בלי החברה שלי.
אני לא מאמינה שאת מפסידה את הנשף בגללי.
אנחנו לא מפסידות.
אנחנו עדיין לבושות בשמלות המהודרות.
תרגום: גלית אקסלרד