Mīļā dienasgrāmata, man patīk mani jaunie auskari.
Mans smaids šķiet citāds?
Ir sajūta, ka tas ir citāds.
Tā ir sajūta, ka nav...
Es nezinu...
Viegli smaidīt.
Varbūt tāpēc, ka glabāju noslēpumu.
Caurdurto ausu noslēpumu.
Ir tik nogurdinoši slēpt ausis no mammas.
Es, Ambera Brauna, prātoju,
vai vari priecāties un būt patiesi laimīgs,
ja glabā noslēpumu?
Man jāpastāsta mammai.
Tā būtu pareizi.
- Jā gan. - Jā.
Nespēju noticēt, ka pierunāji salonu to darīt.
Nu...
Cik jautri.
Jā, jautra nakts.
Traki jautra nakts. Tik jautra.
Jā, tūlīt aizsūtīšu tev bildes.
Tās ir smieklīgas.
Un tad atzvani man. Labi.
Varu jums kā palīdzēt?
Es šeit biju pirms dažām dienām.
Tu caurdūri man ausis.
Un?
Esmu viņas draudzene, arī gribu caurdurt ausis.
Vajadzīga vecāka vai aizbildņa atļauja.
Ejam.
Labi! Tava mamma ir šeit.
Viņiem vajag piekrišanu ausu caurduršanai.
Labi, lieliski.
24.99 $, ja pirksi auskarus, vai 40 $, ja atnesīsi savus.
Ja atzīsies tagad, iespējams, ka šovakar netiksi uz dejām.
Nu, jā, bet tā ir pareizā rīcība.
- Jā. - Jā.
Bet, no otras puses...
Tās ir mūsu pirmās dejas.
Jā, nevaram palaist garām.
Tāpēc rīkojies pareizi un pastāsti,
bet nogaidi ar pareizo rīcību, līdz dejas ir garām.
Tad nogaidīt?
Balsosim?
Labi.
Visi, kas ir par operāciju "Nogaidīt ar patiesības teikšanu",
saka "par".
-Par. -Par.
Visu laiku skatos uz tavām ausīm.
Jābūt uzmanīgai.
Tava mamma vēl izsekos manam skatienam
- uz tavām ausīm... - Tuk, tuk.
Ak kungs. Kas notiek?
Mēs stāstām spoku stāstus.
Jā.
Labi. Ceru, ka tie ir baisi.
Amber. Iedomājos, tā kā aizņēmies kleitu dejām
no Brendijas, mēs ietaupījām naudiņu.
Tāpēc mēs varētu nopirkt smalkas kurpes.
Nāksi lejā, un aizbrauksim uz veikalu?
Tas ir...
Čau, Džastin.
Sveiki, Braunas kundze.
Labi, tiksimies lejā!
Viņa ir tik nevainīga.
Neko nezina.
Nepavisam.
Neesmu pelnījusi kurpes.
Neesi gan.
Noteikti ne.
Bet no otras puses...
Jaunas kurpes. Smalkas kurpes!
Ja pirms tam neatzīšos.
Jā.
Es jūtos tik vainīga.
Turies.
Palikšu ar tevi, lai neatzīsties. Pagaidām.
Jā. Labi. Man vajadzēs papildspēkus.
Sanāksme ir beigusies,
un sākas operācija "Patiesības bloķētāja Brendija".
PĒC POLAS DANZIGERAS GRĀMATAS
Varbūt izlikties, ka man nepatīk kurpes.
Tie būtu vēl vieni meli.
Jutīšos mazāk vainīga, ja nedabūšu kurpes.
Labi. Labi.
Meitenes, gribat pusdienas?
Amber, vējš.
Protams. Pusdienas skan labi.
Labi. Kur jūs gribat iet?
Jebkur.
Nopietni, izvēlīgā ēdāja?
Stop. Ko tu dari?
Runāju ar tevi?
Tev viss kārtībā?
Nu, mamm, es...
Es aizgāju...
Nu, mamm, es...
Es aizgāju...
Man jāpastāsta...
- Man tev jāpastāsta... - Viņa grib augstpapēžu kurpes.
Nē. Nē, nē.
Vēl ne. Nekādas augstpapēžu kurpes.
Zemas var. Augstpapēžu nekādā gadījumā.
Tas bija tuvu.
Tu biji mammas varā.
- Noteikti. - Koncentrējies.
Skolas dejas, tad atzīšanās.
Viss kārtībā. Tu esi labs cilvēks, Ambera Brauna.
Tās ir tikai caurdurtas ausis.
Jā. Tikai manas ausis.
Ja tās ir tikai caurdurtas ausis, manas ausis,
tad kāpēc man sāp sirds?
Vai tāda ir sajūta, kad neklausi mammu, dari, ko gribi,
un nestāsti patiesību?
Es, Ambera Brauna, pieņēmu sliktu lēmumu.
AUSU BRĪNUMI
Fil? Esi ieradies agrāk.
Pēc satiksmes vakarā, kad bija Oza zemes burvis,
negribēju riskēt, ka nokavēšu viņas pirmās skolas dejas.
Tikko uztaisīju kanēļa un ābolu tēju. Gribi?
Labi.
Šeit ir citādāka krāsa.
Nē. Nekas nav mainījies.
Nezinu gan.
Laba sajūta būt atpakaļ.
Atpakaļ Amerikā?
Jā, tas arī.
Ļoti pazīstama sajūta.
Sēdēt mūsu virtuvē?
Netieša saruna.
- Nezinu, vai saprotu, ko saki. - Tieši tā.
Čau.
- Fil. - Maks.
- Sāra. - Mīļais.
- Jā? - Jā?
Tās ir Amberai. Ielikšu ūdenī.
Nē. Atstāj ietītas. Varēsi tās iedot viņai.
Jauki, ka par to padomāji.
- Jā. - Viņa jutīsies tik pieaugusi.
Noteikti.
Pateikšu to skaļi.
Gribat piedalīties realitātes šovā?
- Pemija ieradusies. - Jā.
Sāra.
- Pema. - Fil.
- Maks. - Pema.
Sāra.
Ceru, ka tā kosmētika ir tev.
Auč.
Nu taču. Smieklīgi. Tā ir Amberai.
Apsolīju, ka uzkrāsošu viņu. Neuztraucies!
Neko pārmērīgu. Gaiši rozā un caurspīdīgu pūderi.
Nekādas acu ēnas. Vai skropstu tušu!
Nekādu problēmu.
Tu neko neteici par mākslīgām skropstām.
Nē! Nē!
Pema.
Paskat tik uz tevi!
Pagriezies.
- Jā! - Tā ir no Brendijas formu kolekcijas.
Skat, kas man ir.
Kas?
- Tas ir man? - Jā.
Tu saki, ka mamma atļāva man likt kosmētiku?
Jā gan.
Cik forši.
Ļoti forši. Tev to nevajag, bet ir jautri.
- Beidzot mamma ļauj man izpriecāties. - Nu taču.
Zini, mamma tikai uztraucas par tevi.
Sveiki.
Es pilnīgi aizmirsu.
Tava mamma zina?
Nē.
Ko?
Ambera.
Man nepatīk, kad tu tā saki manu vārdu.
Kāpēc?
Pārkāpt mammas noteikumus nav tavā garā.
Nu, es biju dusmīga. Ļoti bēdīga.
Jo... Jo tik daudz ko nevaru... Nevaru ietekmēt.
Tev jāpasaka mammai.
Bet tad viņa mani nelaidīs uz dejām.
Nē. Mamma ir saprotošāka.
Protams, viņa būs sarūgtināta un ļoti, ļoti vīlusies,
bet zinu, ka viņa sapratīs
un novērtēs, ka viņai pastāsti.
Un tu tāpat iesi uz dejām.
Lūdzu, nē.
Lūdzu, ļauj man pagaidīt.
Es viņai pastāstīšu rīt.
Lūdzu.
Labi.
Es tevi mīlu.
Es tev arī mīlu.
Jā!
Paskat tik!
Tēt.
- Lūdzu. - Lūdzu, mīlulīt.
- Paldies, mamm! - Lūdzu.
Pagaidiet, šeit pie koka ir laba gaisma!
- Nāciet šurp. Kur ir Sāra? - Aizgāja pēc lūpukrāsas.
- Viņa nelietoja lūpukrāsu. - Tagad lieto.
-Āha. - Labi, esmu gatava.
- Es izskatos labi? - Parādi zobus.
Tu ēdi spinātus?
- Viņa izskatās labi. - Viņa izskatās labi.
- Paskaties uz mani. - Labi, sākumā Ambera un tētis.
- Tēvs un meita sākumā. - Noteikti.
- Labi, tātad tu... Jā. - Jā.
Man patīk šis fons. Faktūra un... Labi.
Labi, paskatieties viens uz otru.
Labi. Un paskaties uz tēti.
Un, Fil, paskaties uz meitu.
Vai arī ne. Nedari tā. Skaties uzmani.
Neviens neskatās viens uz otru. Nekad. Kam to vajag?
Man patīk. Ļoti labi.
- Nofotografēji? - Jā. Ko? Piedod.
Nedzirdēju, tavs krekls laupīja uzmanību.
- Smieklīgi. Tu esi komiķe, Pema. - Man patīk tavs krekls.
- Tas ir uzkrītošs. - Izskatās labi.
- Paldies. Paldies. - Tu izskaties labi, Fil.
- Paldies, Maks. Redzi? - Nopietni?
Man patīk tavas... kurpes.
Paldies.
Cenšos nodibināt attiecības caur modi.
Labi.
Un, cik mīļi, smaidiet.
- Viss labi vai... - Amber, gribi, lai piekārtoju tev matus?
Nē, es tikai... Cenšos tos savaldīt.
Mātes un meitas bildes. Mātes un meitas.
- Jā! - Aiziet!
Labi. Prom. Laidies lapās.
- Aiziet. - Aiziet.
Labi. Meitenes, lieliski. Laba gaisma.
Smaidiet. Mīļi!
Un paskatieties viena uz otru.
Neskatieties viena uz otru!
Neskatieties. Skatīties nevajag.
Skatieties uz mani.
Skatieties uz veco Pemas tanti.
Labi.
Klasiska Pemas tante,
dara visu, ko spēj,
lai novērstu uzmanību no manām ausu ļipiņām.
-Ģimenes bildi. - Jā!
Ģimenes bildi.
-Ģimene. Labi, jā. - Labi.
- Tu ej vidū. - Aiziet. Cik jauki.
- Man viss kārtībā. - Labi, esmu... Gatavi?
Aiziet.
Kāds iztraucēja bildi.
Neiztraucēju, es eju prom.
- Ko... - Pastāsti to tiesnesim.
Es gribu bildi ar mums trijiem.
- Ar ģimeni. - Es pagaidīšu iekšā.
Nē, negaidi iekšā. Mēs tūlīt tiksim galā.
- Vienu ar ģimeni? - Pagaidiet! Gaisma mainījās.
Jūtat? Nofotografēsi mani un Amberu?
- Nobildēji... - Jā, jūs nobildēju.
- Nobildēji? - Jā, jā, jā.
Labi, ka gaisma... paskatīsimies...
- un mans gars. - Gribi, kur esi viena?
- Gribi... - Slikti, ja gribēšu bildi viena?
Tikai vienu? Tas... it kā...
- Pagaidi, pagaidi! - Tāda gaisma!
- Kā... kā... pozē. - Es cenšos...
Nofotografēju. Ideāli.
- Paldies. Nieki vien! - Nu taču.
Vienkārši jautri. Jautri!
Brendij! Domāju, ka brauci pie vecmāmiņas fotografēties?
Tagad braucu.
- Es netiku pie bildes. - Tētis atbrauca.
Esmu tik satraukta!
Brendij, apsolu, ka jūs nobildēsim,
bet sākumā nobildēšu Maksu, Sāru un Amberu.
- Jā! - Cik ātri. Aiziet.
- Turi puķes. - Gatavi?
Labi, aiziet.
Labi. Jauki.
Fil, tu uzvedies jocīgi.
Fil, nāc malā.
Vari... Es... Nu, tā. Lieliski.
Labi.
Lieliski. Man patīk.
Labi, tagad ejiet malā. Brendij, nostājies tur.
-Čau! Ak kungs! - Jā, jā. Malā, malā.
- Meitenes, rokas uz gurniem! - Labi.
Uzlieciet rokas uz gurniem.
Un smaidiet.
Un paceliet rokas gaisā, it kā jums būtu vienalga!
Ļoti labi, meitenes! Šķiet, ka izdevās.
Pasveicini vecmāmiņu no manis!
- Pagaidiet. Jūs... - Vari tās ielikt ūdenī?
- Jā, protams. - ...mana āda ir mirdzoša.
- Tu... Parādi ģimeni. - Es izskatos svaiga!
- Daudz labu bilžu ar Pemu. - Es izskatos lieliski.
Ak kungs. Nāc šurp. Paskat tik uz tevi!
Spožākā gaisma.
Mīļākā meitene.
Es tā ar tevi lepojos.
- Viņš gribēja mani iegāzt. - Uz istabu, jaunkundzīt!
Nē, pagaidi! Stop!
Stop! Pasaki tētim, kāpēc tu neiesi uz dejām.
Neiesi?
Tu teici, ka mamma mani laidīs.
Ja tu viņai pateiktu. Tu viņai pateici?
- Tu to zināji? - Nē!
- Jā. - Ko tad?
Mūsu meita nolēma man nepaklausīt.
Tīši rīkoties man aiz muguras.
Labi. Mierīgi, Sāra.
Es tavā vietā neiejauktos.
- Viņa caurdūra ausis. - Tas ir tik briesmīgi?
Īsti ne?
- Piekrītu, īsti ne. - Esmu viņas tēvs. Saku: "īsti ne".
Šķiet, tu teici: "Nav tik briesmīgi,"
- tāpēc es izvēlējos "īsti ne". - Tas... Tas ir briesmīgi.
Ir. Tev taisnība.
Es domāju, ka tu tāpat vari iet uz dejām.
- Ko? - Es piekrītu.
- Ko? - Vai arī ne.
Pemas tante, tu teici, ka varēšu iet uz dejām.
- Tu to izdarīji? - Nē! Nē!
Pirmo reizi viņu ar auskariem redzēju viņas istabā.
Un tie izskatās lieliski.
Brendija prātos, kur esmu.
Vismaz viņa tev pateica, Sāra.
Es nepateicu.
- Ko? - Viņa nepateica.
Es tos pamanīju.
Jā. Tad tu nevari iet uz dejām.
- Ko? - Redzi?
- Es tevi atbalstu, māsiņ. - Paldies!
Gribu viena parunāt ar Amberu.
Man der runāšana grupā.
- Es palikšu. - Ej!
Tad mēs neiesim uz dejām?
Būs vēl dejas, Maks.
Ambera?
Mīļā, zinu, ka esi nomodā. Es cenšos nomierināties.
Piedod, mamm. Man ļoti žēl.
Izņemšu auskarus, lai caurumi aizaug.
Es neesmu sarūgtināta auskaru dēļ.
Esmu sarūgtināta tavas izvēles dēļ.
Tu izvēlējies darīt to, ko es... tev konkrēti aizliedzu.
Tu zināji, ka tas mani ļoti sarūgtinās!
Kāpēc?
- Pankūku brokastis? - Ko?
- Mainīt manas brīvdienas ar tēti. - Nebūt precētai ar tēti.
-Āha. -Āha.
Makss kā pavadonis?
Viņš bija tik priecīgs.
- Volejbols? - Tev tas varētu padoties.
- Matemātikas skolotājs? - Tev tas varētu padoties.
Draugi? Ka man vajag vairāk draugu?
Visiem vajag vairāk draugu, mīļā.
Labi, man...
Saprotu, ko saki. Labi?
Saprotu, ko saki.
Bet, mīļā...
...nekas no tā neattaisno tavu izvēli.
Varbūt izskaidro iemeslu, bet...
Es domāju, ka jutīšos labāk,
ja darīšu to, ko vēlos.
Bet jutos skumja kopš brīža, kad caurdūru ausis.
Es gribēju atskriet mājās un pateikt tev.
Mīļā, nākamreiz tev man jāpasaka pirms tam, labi?
Nāc šurp, mīlulīt.
Es neesmu dusmīga.
Esmu dusmīga, bet...
Esmu vairāk sāpināta.
Nē, mamm. Nē. Es nedomāju...
Es negribēju tevi sāpināt.
Mīļā, mēs...
Es... Negribu, lai mēs viena otrai melojam.
Tas mūs padara par mums.
Vai ne? Uzticība.
Es mūs mīlu, es mums uzticos.
Un es nekad negribu mūs zaudēt.
Es zinu.
Piedod, mamm.
Neuztraucies, joprojām esam mēs.
Jā.
Es tevi mīlu.
Es tevi ļoti mīlu, mīļā.
- Kā gāja? - Gāja...
Viss kārtībā.
Lieliski pastrādāts, Sāra.
Paldies, Fil.
- Es rīt Amberai piezvanīšu. - Labi.
- Maks. - Fil.
Beidzot vedu tevi uz skolas dejām.
-Šoreiz izlaidīsim? - Protams.
Kur ir Pema?
Viņa pārņēma pavadoņu pienākumus.
Teicu, ka man jābūt šeit, pie tevis.
Un tu esi.
Vienmēr.
Palaidu garām savas pirmās skolas dejas.
Mana jaunā draudzene tur izklaidējas bez manis.
Es, Ambera Brauna, negribu pieņemt lēmumus aiz dusmām un vilšanās,
jo tas noved tikai pie dusmām un vilšanās.
Es arī saprotu, ka esmu līdzīgāka tētim nekā mammai.
Un tas nekas.
Viss kārtībā?
Ko tu dari mājās?
Aizgāju, kad saņēmu tavu ziņu.
Nevaru palikt dejās bez draudzenes.
Nespēju noticēt, ka laid garām dejas manis dēļ.
Mēs nelaižam tās garām.
Mums joprojām ir smalkas kleitas.
Tulkojusi Līva Trektere