Щоденнику, я люблю свої сережки.
У мене змінилася усмішка?
Я інакше почуваюся, усміхаючись.
Просто якось…
Не знаю.
Нелегко усміхатися.
Може, тому, що це секрет.
Проколоті вуха.
Мені так важко приховувати їх від мами.
Мені, Ембер Браун, цікаво,
чи можна взагалі розважатися й бути щасливою,
коли маєш секрет?
Я мушу розповісти мамі.
Так буде правильно.
-Так. Буде. -Ага.
Як ти переконала салон зробити це?
Ну…
Так весело.
Класний вечір.
Здуріти, який класний.
Авжеж. Прямо зараз скину фотки.
Вони офігенні.
А ти потім передзвони мені.
Чим можу допомогти?
Я недавно була у вас.
Проколювала вуха.
І що?
Я її подруга. І теж хочу проколоти вуха.
Приходь з батьками чи опікунами.
Ходімо.
О, чудово! Прийшла твоя мама.
Даєте згоду на проколювання вух?
Прекрасно.
З вас 24,99$, якщо купите сережки, або 40$ – якщо у вас свої.
Якщо зізнаєшся зараз, тебе можуть не пустити на танці.
Так. Але ж так буде правильно.
-Так. -Так.
Але з іншого боку…
Це ж наші перші в житті танці.
Так. Не можна їх пропускати.
То вчини правильно й скажи,
але зроби це після танців.
То мені зачекати?
Проголосуємо?
Давайте.
Якщо ви за операцію «Відстрочена правда»,
скажіть «так».
-Так. -Так.
Я витріщаюся на твої вуха.
Мушу бути обережна.
Бо твоя мама простежить мій погляд
-до твоїх вух… -Тук-тук.
Господи, що тут діється?
Розповідаємо страшні історії.
Так.
Ясно. Сподіваюся, вони цікаві й страшні.
Ембер, я подумала, оскільки ти позичила сукню
на танці в Бренді, ми зекономили гроші.
Можемо витратити їх на нові круті туфлі.
Спуститеся й поїдемо в магазин?
А це…
Привіт, Джастіне.
Вітаю, місіс Браун.
До зустрічі внизу!
Така наївна.
І не здогадується.
Узагалі.
Я не заслужила на туфлі.
Не заслужила.
Аж ніяк.
Та з іншого боку…
Нові туфлі. Круті туфлі!
Якщо спочатку не зізнаюся.
Так.
Я така винна.
Ого.
Тримайся.
Поїду з тобою. Простежу, щоб ти не зізналася.
Давай. Мені знадобиться підтримка.
Збори завершено.
Операцію «Бренді блокує правду» почато.
Ембер Браун
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ ПОЛИ ДЕНЗІНҐЕР «ЕМБЕР БРАУН»
Може, вдам, що жодні туфлі не подобаються?
І знову збрешеш?
Якщо не купимо туфлі, буде менше вини.
Гаразд.
Дівчата, пообідаємо?
Ембер, вітер.
Авжеж. Хороша ідея.
Добре. Куди хочете піти?
Куди завгодно.
Справді? Ти ж така перебірлива.
Перестань. Що ти робиш?
З тобою розмовляю.
Усе гаразд?
Що ж… Мамо… Я…
Я пішла…
Що ж… Мамо… Я…
Я пішла…
Я мушу сказати…
-Скажу… -Вона хоче високі каблуки.
Ні. Ні, ні.
Поки що ні. Не високі.
Низькі каблуки – так. Високі – точно ні.
Ледь не сказала.
Ти потрапила під мамині чари.
-Це точно. -Зосередься.
Спочатку танці, потім зізнання.
Усе добре. Ти хороша людина, Ембер Браун.
Це ж лише проколоті вуха.
Так. Просто вуха.
Якщо річ лише в проколотих вухах, моїх вухах,
то чому в мене болить серце?
Таке буває, коли не слухаєшся мами, робиш що хочеш
і не кажеш правди?
Я, Ембер Браун, зробила неправильний вибір.
«МОЧКИ ТА ОЧКИ»
Філ, ти рано.
Після заторів у вечір вистави
не хотів запізнитися на шкільні танці.
Я зробила яблучний чай з корицею. Хочеш?
Давай.
Стіни іншого кольору.
Ні. Тут нічого не змінилося.
Це навряд.
Приємно повернутися.
Повернутися в США?
Ага. І в них теж.
Це так знайомо.
Посиденьки на нашій кухні?
Розмова натяками.
-Не розумію, про що ти. -Саме це.
Привіт.
-Філ. -Максе.
-Саро. -Милий.
-Так? -Що?
Квіти для Ембер. Поставлю у воду.
Ні. Не розгортай. Вручиш їх їй сам.
Ти такий уважний.
Хай почувається дорослою.
Хай.
Скажу це вголос.
Може, знімете реаліті-шоу?
-А от і Пеммі. -Так.
Саро.
-Пем. -Філ.
-Максе. -Пем.
Саро.
Сподіваюся, це твоя косметика.
Ой.
Ага. Смішно. Це для Ембер.
Я обіцяла нафарбувати її. Не хвилюйся!
Я трошки. Трохи світло-рожевого й прозора пудра.
Ніяких тіней чи туші!
Жодних проблем.
Ти не згадала про накладні вії.
Ні!
Пем.
Яка ти гарна!
Крутнися.
-Так! -Це з силуетної колекції Бренді.
Глянь, що я тобі принесла.
Що?
-Це мені? -Так.
Мама справді дозволила мені нафарбуватися?
Так. Дозволила.
Круто.
Дуже. Потреби в цьому нема, але це весело.
-Як це мама дозволила мені веселитися? -Та годі.
Мама завжди переживає за тебе.
Привіт.
Я й забула про них на мить.
Мама знає?
Ні.
Що?
Ембер.
Не люблю, коли ти так промовляєш моє ім'я.
Чому?
Ти ж не така, щоб порушувати чітке правило, встановлене мамою.
Я була сердита. І дуже засмучена.
Тому що… Я не можу багато чого… Я мало що вирішую.
Ти мусиш сказати мамі.
Вона не пустить мене на танці.
О, ні. Мама зрозуміє.
Авжеж, вона буде буде засмучена й дуже розчарована,
але я точно знаю, що вона зрозуміє
й буде вдячна тобі за правду.
І ти підеш на танці.
Прошу, не треба.
Дозволь сказати пізніше.
Я скажу їй правду завтра.
Будь ласка.
Добре.
Я тебе люблю.
Я тебе теж.
Так!
Яка гарна!
Тату.
-Тримай. -Це тобі, доню.
-Дякую, мамо! -Прошу.
Тут, під деревом, чудове світло.
-Ідіть сюди. Де Сара? -Пішла по помаду.
-Раніше вона не фарбувала губи. -Тепер фарбує.
-Ага. -Я готова.
-Як я? -Покажи зуби.
Ти їла шпинат?
-Вона гарна. -Гарна.
-Подивися на мене. -Спочатку Ембер і тато.
-Спочатку тато й дочка. -Авжеж.
-То ти… -Так.
Прекрасний фон. Ця текстура і… Добре.
Дивіться одне на одного.
Так. Подивися на тата.
Філ, подивися на дочку.
Або не дивись. Ти дивишся не на нього, а на мене.
Хто взагалі дивиться одне на одного? Кому це треба?
Мені дуже подобається. Клас.
-Сфоткала? -Так. Що? Не чула
через твою крикливу сорочку.
-Дуже смішно. -А мені подобається.
-Криклива. -Ні.
-Дякую. -Класний вигляд, Філ.
-Дякую. -Справді?
Класні… черевики.
Дякую.
Будую стосунки на базі моди.
Ясно.
Які милі. Усмішка.
-Усе, чи… -Ембер, поправлю тобі волосся.
Ні. Хай буде так.
Тепер мати й дочка.
-Так! -Давайте!
Ти – геть з кадру.
-Отак. -Поїхали.
Як гарно. Яке гарне світло.
Усміхніться. Як гарно!
Подивіться одна на одну.
Не дивіться!
Не дивіться одна на одну. Не треба.
Дивіться… прямо на мене.
Прямо на тітку Пем.
Добре.
Класична тітка Пем.
Робить, що може,
щоб відвернути увагу від моїх вух.
-Зробімо сімейну. -Так!
Зробімо.
-Сім'я. Так. Добре. -Добре.
-Ти – посередині. -Отак. Дуже мило.
-Добре. -Готові?
Отак.
Хтось тут зайвий.
Я не навмисно. Я вже відходив.
-Що… -Судді розкажеш.
Я хочу фото нас трьох.
-Це ж сімейне. -Почекаю в будинку.
Ні, не йди. Ми вже закінчуємо.
-Можна одне сімейне? -Освітлення змінилося.
Бачиш? Сфоткаєш мене з Ембер?
-Ти сфоткала… -Так, авжеж!
-Нас? -Так, так.
Так добре, що світло…
-і мій дух. -І ще саму?
-Ти… -Це погано, якщо…
попрошу лише мене саму?
-Зачекай! -Це світло…
-Покажу себе. -Я хочу…
Отак. Мені подобається.
-Проїхали. -Давай…
Це ж весело!
Бренді! Хіба ти не фоткаєшся з бабусею?
Їду до неї.
-Мене не сфоткали. -Тато приїхав.
Яка радість!
Я вас обов'язково сфоткаю, Бренді,
та зараз – Макс, Сара й Ембер.
-Так! -Швиденько.
-Тримай квіти. -Готові?
Отак. Поїхали.
Добре. Гарно.
Філ, не лякай їх.
Відійди.
Можеш… Так. Чудово.
Добре.
Чудово. Клас.
Тепер ви – з кадру, Бренді – в кадр.
-О боже. -Так. Відходьте.
-Дівчата, руки в боки. -Так.
Давайте.
І – усмішка.
А тепер – руки вгору!
Клас. Думаю, ми все сфоткали.
Передавай бабусі привіт!
-О, народ… -Поставиш у воду?
-Звісно. -…моя шкіра аж світиться.
-Покажи родину. -Я така свіжа!
-Купа класних фоток Пем. -Я зірка.
Боже мій. Іди сюди. Яка ти гарна!
Найсвітліша,
найдорожча дівчинка.
Я так тобою пишаюся.
-Він таке утнув. -Іди до себе, юна леді!
Ні, зачекай! Стій!
Скажи татові, чому не йдеш на танці.
Не йде?
Ти казала, мама дозволить!
Якщо скажеш їй. А ти що?
-Ти знала? -Ні!
-Так. -Що знала?
Дочка вирішила мене ослухатися.
Зробила по-своєму в мене за спиною.
Заспокойся, Саро.
Я б не втручалася.
-Вона проколола собі вуха. -Це так важливо?
Не дуже?
-Згоден. Не дуже. -Я батько. Я сам скажу.
Думав, ти сказав «не важливо»,
-і собі сказав «не дуже». -Це важливо.
Так. Твоя правда.
Усе одно можеш іти на танці.
-Що? -Згоден.
-Що? -Або не згоден.
Тітко Пем, ти казала, мене пустять.
-Це ти зробила? -Ні!
Я її побачила уже в сережках.
І вони – прекрасні.
Бренді думатиме, де я.
Але ж вона зізналася, Саро.
Я не сказала.
-Що? -Не сказала.
Я сама побачила.
О, тоді тобі не можна на танці.
-Що? -Бач?
-Я з тобою, сестро. -Дякую.
Я хочу поговорити з Ембер наодинці.
А мені нормально й разом.
-Я залишуся. -Іди.
То ми не їдемо на танці?
Будуть й інші танці, Максе.
Ембер.
Я знаю, що ти не спиш. Я намагаюся заспокоїтися.
Мені дуже жаль, мамо. Дуже.
Я зніму сережки. Хай вуха заростають.
Я не через сережки засмучена.
Мене засмутив твій вибір.
Ти зробила те, що я чітко просила не робити.
Ти знала, що мене це дуже засмутить!
Навіщо?
-Млинці на церковний сніданок. -Що?
-Перенесення вихідних з татом. -Те, що ми не разом.
-Так. -Так.
Макс – супровідник.
Він так радів.
-Волейбол. -Можеш досягти успіхів.
-Математика. -Можеш досягти успіхів.
Друзі. Мені потрібно їх більше?
Усім потрібно більше.
Добре, я така…
Я тебе почула. Добре?
Я тебе почула.
Але, доню…
ніщо з цього не виправдовує твого вчинку.
Може, пояснює твою мотивацію…
Я думала, що я почуватимуся краще,
якщо зроблю те, що хочу й коли хочу.
Та я засмутилася в ту ж мить, як проколола вуха.
Я хотіла одразу бігти додому й розказати тобі.
Сонечко, наступного разу спочатку скажи мені.
Іди сюди, доню.
Я не сердита.
Сердита, але…
більше ображена.
Ні, мамо. Я не думала…
Я не хотіла тебе образити.
Ми просто…
Я хочу, щоб ми ніколи не брехали одна одній.
Саме тому ми – це ми.
Правда ж? Завдяки довірі.
Я люблю нас і довіряю нам.
І ніколи не хочу втратити нас.
Я знаю.
Мені дуже прикро, мамо.
Не хвилюйся. Ми – це досі ми.
Так.
Я тебе люблю.
І я тебе дуже люблю.
-Як поговорили? -Ну…
Усе добре.
Молодець, Саро.
Дякую, Філ.
-Завтра подзвоню Ембер. -Добре.
-Максе. -Філ.
Це був мій шанс повести тебе на шкільні танці.
-Наступного разу. -Ага.
А де Пем?
Вона замінить нас як супровідників.
Сказала, щоб я був з тобою.
І ти поряд.
Завжди.
Я не пішла на перші шкільні танці.
Моя нова подруга розважається там без мене.
Я, Ембер Браун, не хочу нічого вирішувати у гніві чи з розпачу,
бо це принесе лише гнів та розпач.
А ще я зрозуміла, що більше схожа на тата, ніж на маму.
І це нічого.
Як ти?
Чого ти вдома?
Пішла, як отримала твоє смс.
Не можу бути на танцях без моєї подруги.
Невже ти через мене пропустила танці?
Ми їх не пропустили.
Ми ж іще в гарних сукнях.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко