Любий щоденнику, сьогодні день іншого дому.
Я нормально сприймаю таке кочування.
І так добре бути з татом. Удвох з ним.
Здебільшого я щаслива, та іноді накочується смуток через розлучення.
Як хвилі на берег.
Хвилі смутку бувають малі й великі й накривають мене в різний час.
Переважно, як їду від тата.
А ще я так радію, що він повернувся додому з Парижа,
а потім усвідомлюю, що додому він не повернеться ніколи.
Я все ще мрію, що ми з мамою й татом
житимемо разом тут, у нашому сімейному гніздечку.
Мені, Ембер Браун, цікаво,
чи зникнуть колись бажання,
надія та мрії про те, що ми знову будемо разом.
Ти знаєш цю програму?
Ні. Про що вона?
Про те, як преображають людей.
Серйозно?
Ага. Оцій жінці 60 років, а вона хоче мати вигляд 40-річної.
Заздрить 30-річній дочці,
яку преобразили так, що їй на вигляд 20 років.
-Це наче задача з математики. -Ага.
Мати, Катлін, якій фактично 60 років, а на вигляд – 40, має двох дочок.
Джулі, якій 30, і Шіла, якій 25.
Обидві хочуть здаватися 20-річними.
Яка буде різниця між об'єднаним справжнім віком обох дочок
і віком преображення матері?
Жодної. Вони всі мають змиритися зі своїм віком.
Чи хоча б з віком преображення.
Смішна й доречна імпровізація.
Молодець, Бер!
Не розумію. Я не можу дочекатися, коли мені буде 12 років.
Навіщо мені здаватися п'ятирічною?
Усі хочуть почуватися молодими.
Для мене ти завжди будеш п'ятирічною.
Бери книжку, ручку, папір…
І багато гумок.
Новий репетитор от-от прийде.
Новий?
Так. Містера Чіліоса перевели в інший район,
тож сьогодні – новий репетитор.
Я мав тебе попередити. Та ти приносиш стільки радості в цей дім,
що я все забуваю.
Дякую, тату.
Так, тут треба трохи прибрати.
Просто покладемо все… сюди.
Усе нормально, тату. Я люблю в тебе бути.
Щоб тільки ти і я. Їмо піцу й спагеті.
А потім – ще спагеті й піцу.
Вибач, я мало що вмію готувати.
Компенсую це вмінням прибирати.
Вуаля.
Ага. Може, нам варто взяти урок кулінарії?
-Чудова ідея. -Справді?
Авжеж.
Добре. Коли?
Якось. Може, влітку.
Може, й маму запросимо?
Добре. Побачимо.
Заходьте!
Привіт! Вибачте, запізнилася.
Я…
-Сінні? -Так.
Філ?
Ембер Браун
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ «ЕМБЕР БРАУН» ПОЛИ ДЕНЗІНҐЕР
І останнє. Дріб…
Якщо в холодильнику відучора лежить пів піци,
а на сніданок ти з'їла третину цього шматка, яка частина піци
залишилася?
Ніякої. Бо я б усе з'їла вночі.
Дотепно, але неправильно.
Порахуй на папері.
Принести тобі води, Сінні?
-Чи інший напій? -Так. Води. Дякую.
То ви познайомилися в старшій школі?
Ні. Раніше.
Ми познайомилися на репетиціях «12 розгніваних чоловіків»…
-Так. -…у середній школі Парк-Рідж.
-Це був… -Восьмий клас.
-Що? -Це ж треба.
Дуже радий тебе бачити, Сін.
А я – тебе.
-Привіт, Ембер. -Привіт, Стенлі.
Ого. Як ти?
Любий щоденнику, я була в розпачі.
Я вже ділю маму з Максом, ледь почала звикати.
І тепер просто не можу ділити й тата.
Він щойно до мене повернувся.
Це хвиля. Вона мене накриває.
Вибачте. Мені дуже жаль.
Нічого.
Мої папери. Треба було заламінувати після перевірки.
Я їх урятувала.
То ви вже дзвоните водію?
Щоб заїхав.
Почекаєте надворі?
Ембер.
Водій знає, що треба заїхати
в певний час.
Усе добре.
Будь ласка, підніми книжку, Бер.
Пробачте, що розлила воду.
Не переживай.
То що, через тиждень у цей самий час?
-Так. -Ні.
Тобто, можливо.
Подивимось, як я напишу контрольну. Так?
Авжеж. Подивимося.
Я тебе проведу?
Рада знайомству.
Чекаю на наші заняття.
Ти дуже швидко опануєш математику.
Що скоріше, то краще.
Ембер чудова.
Так. Дякую. Вона – моя душа.
Ти єдиний опікун?
Ні. Моя дружина Сара теж має право на опіку. Пам'ятаєш Сару?
Ні, не пам'ятаю.
Вона була в нашому класі. Щойно переїхала в цей район.
Брекети, великі очі, руде волосся, рожеві щоки?
Завжди – жовті Doc Martens.
Дуже мила.
Отак ти описуєш маму? Та ну, тату.
Наче вона якийсь Рональд Макдональд.
У той рік я стала «Юна міс Іллінойс»,
тож… була зайнята.
На конкурсі талантів я розв'язала задачу з алгебри
на дошці з золотою рамою.
-Ого. Ти ба. -Ага.
Я одна така була.
Побачимося знову…
Так.
Даси телефон цьому худорлявому пацану з шкільної вистави?
Ні. Благаю, не давай.
Так.
Мабуть, він просто радий зустріти давню подругу.
Не переживай.
Я планую сумлінно вчитися й отримати кращу оцінку.
Тоді мені не знадобиться репетитор.
Хіба не так ти маєш робити завжди?
Ну, так. Але цього разу я не жартую.
Не хочу, щоб вона приходила. Бо доведеться ділити тата.
Ти ж колись і Макса не любила.
Так.
А потім він поїхав на тиждень, і ти казала, що скучала за ним.
Я сказала, що розумію, чому за ним скучала мама.
-Це те саме. -Ні.
Жаль, я не можу допомогти.
Я люблю математику, але погано її пояснюю.
От суспільні науки чи фізику я класно пояснюю. Просто міні-спеціаліст.
І «міні» – це не про знання.
Це про мій зріст, бо я ще малий.
Я теж люблю математику. Просто вийшла б за неї заміж.
Ваш шлюб був би складною задачею.
Не розраховуй, що він буде вдалий.
Але він може додати краси у ваше життя.
Нас ніщо не розділить.
Ми використали ліміт одного жарту на особу.
Є ще бонусний жарт.
Повернемося до обговорення чергової кризи.
Бренді, допоможеш мені
з математикою й домашкою, щоб я здихалася репетиторки?
Авжеж. У минулому друзі так і робили домашку.
Репетиторів ще не було.
Коли контрольна?
Наступного тижня.
Так скоро.
Ти будеш готова.
Серйозний плюс!
Це моя улюблена.
Вставила її в рамку.
На ній не видно сережок.
Пем, мені дуже подобається.
Доню, привіт. Хочеш їсти? Як школа?
Їсти – ні. Школа – добре.
Наче живеш з печерною людинкою.
-Правда ж? -Бренді прийде робити домашку.
Уже втретє на тижні. Я вражена.
Вітаю, місіс Браун, тітко Пем.
-Привіт. -Можете робити домашку
на цьому чи тому столі. Кидай рюкзака на стілець.
Дякую.
А є якась їжа?
Авжеж.
Я принесла кекси з лохиною. Хочеш?
-Так. Дякую. -Зараз.
Енергія для домашки й танцперерв.
Менше танців – менше репетиторів.
-Яких репетиторів? -З математики.
Ембер треба трохи підтягти.
-Математика не потрібна. -Справді?
-Так. -Справді, Пем?
Мені вона не потрібна зі школи.
Певно, потрібна, якщо взяли репетитора.
Так. Мабуть, твоя правда.
Я вважаю, це – гроші на вітер. Татові гроші.
Можна мені молока?
Аякже.
Тепер обставини інші. Репетитор – жінка. Сінні?
Це так дратує. Тато дуже радіє, коли вона приходить.
Містер Браун вчився з нею сто років тому.
У восьмому класі.
Що? Сінні? Сінні Труп?
Ембер каже, вона була якоюсь принцесою.
Так. Це Сінні.
Мені не потрібен репетитор.
Зараз поґуґлю її.
Небагато принцес стає репетиторами.
Сінні. Вона була «Юною міс Іллінойс».
Точно. Не принцеса, а учасниця конкурсу.
Я переплутала. Бо корони в обох.
Філ був у неї дуже закоханий.
Був?
Ого. Вона красуня.
Добре Філу.
Сказано ніби щиро.
Привіт. Хто це?
-Припини. -Справді?
Вибач. Це мимовільна реакція. Або погане виховання.
Мені ще можна користуватися твоєю кухнею?
Треба зняти коротеньке відео для «Мережі здорової їжі».
Авжеж.
-Дякую. -Тебе можуть обрати?
Чого ти так дивуєшся?
Нічого. Я в списку кандидатів.
Вибач. Я не хотіла, щоб ви так це сприйняли. Але – справді?
Пем, ти…
Так. Справді.
Що… Круто!
Дуже.
Дякую.
А тепер – про важливіше.
-Хто це? -Перестань.
-Ні. -Це особисте.
Принцеса-конкурсантка.
Цікаво.
МАТЕМАТИКА
Майже закінчила.
Питай що хочеш. У цьому краса тренувальної контрольної.
Не треба. Я все знаю.
Ти зробив одну стіну темнішою?
Так, зробив.
Дуже гарно.
Дякую. Вимушене рішення.
Не спілкуєшся з м-ром Гіґлменом?
-Класний чувак. -Найкращий.
-Треба… -Тату.
Що?
Ти сам відвезеш мене до мами чи…
Мама забере тебе о 20:30.
Ще десять хвилин.
Бачу, ти втомилася. Але чудово попрацювала.
Глянемо, як напишу контрольну завтра.
Ти дуже сподобався моїм друзям у той вечір.
Дякую за запрошення. Приємно відволіктися від роботи.
Їм сподобалося меню «самотнього тата» – піца й спагеті.
Якщо захочеш узяти урок кулінарії…
Дякую. У нас з Ембер є план взяти урок…
Або два.
Привіт.
Не дивися.
Тато запросить її кудись. На побачення.
Ну, не знаю.
Якщо так і буде, й вони стануть парою,
він любитиме її так само, як любив тебе?
Любив?
Ага.
Думаю, ми з татом усе ще любимо одне одного.
Правда?
Так. Авжеж. Я так думаю.
Усе ще любимо. Просто по-іншому.
Якщо він її полюбить, то мене любитиме менше?
Ні, доню. Ні.
Послухай.
Татко ніколи й нікого не любитиме так, як він любить тебе.
Такого не станеться. Ясно?
Мамо, мені сумно. Дуже.
Розумію.
Сумно, бо в нас інакша сім'я,
і… мені дуже прикро через це.
Мені теж сумно.
І татові сумно.
Знаю.
Просто… на це піде час.
Знаєш, манюня, в житті буває сумно.
Але треба пам'ятати,
що щастя не вічне,
але й сум так само не вічний.
Накриває хвилями.
Так, сонечко. Він накриває хвилями.
Маю новини.
Які?
Гей. Ви в нормі?
Як твоя контрольна?
Вона буде завтра.
Ясно. Це важливо.
Ти прекрасно її напишеш, і ми це відсвяткуємо.
Дві події.
Те, що ти класно написала контрольну…
й оце.
Ми в топ-20 у «Наступна зірка мережі здорової їжі»!
Що?
-Так. -Максе!
Думаю, в нас хороші шанси.
Мило, що ти кажеш «ми», але це лише твоя заслуга.
Ні. Наша. Це заради нас.
Це круто.
Наче кіно в нас удома.
От Бренді почує…
Скажи, що й вона може знятися.
Що? Ти не розумієш. Це мрія Бренді.
І я теж хочу.
Ну ти молодець.
Любий щоденнику, в рубриці «Неймовірне»:
я, Ембер Браун, серйозно вчу математику.
До того ж,
я щойно сказала, що я, Ембер Браун,
хочу знятися в тестовому відео Макса.
Що?
Отже, Сердите дерево номер 3 чудово підійде для…
«монтажу думок різних категорій населення»?
Добре. Можна сказати Бренді?
-Аякже! -Так!
Бренді!
На цю щасливу, збуджену, радісну Ембер так…
-Приємно дивитися. Правда ж? -Так.
Якби ти ще чув, що вона щойно казала мені в машині.
Ох, моє серце.
Максе, дякую тобі.
Дякую.
Авжеж.
Оскільки… ти зараз мною захоплюєшся…
Я зняв відео в тебе на кухні.
-Ага. -Можна в ній знімати через тиждень?
-Через тиждень? -Так.
А можна її до того часу повністю відремонтувати?
-Ні. -Ні?
Але можна поставити вазу з лимонами й квіти, і…
Так. Підійде.
Я…
Послухай.
Голлівуд приїде в Парк-Рідж…
-Так. -…щоб зняти тестовий випуск з тобою.
Я дуже боюся.
-Не знаю, з чого й почати. -Це буде…
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко