Rolig. Snart ferdig.
Dere må velge hvor dere skal jobbe som frivillige i en uke.
Det viktigste er å oppleve hvor positivt det er å jobbe som frivillig.
Gå og utnytt resten av dagen.
Må være 7.30.
På prikken.
Ja.
Kjære dagbok. Hvis de er et par, det eldre paret jeg ser på morgenen,
er jeg glad de aldri skilte seg.
De liker huset vårt
eller treet.
Jeg vet ikke hva de ser på.
Hver eneste morgen de siste månedene har de kommet klokken 7.30.
Han snakker. Hun smiler og ler. Han sørger for at hun er varm nok.
Det er god kjærlighet.
BASERT PÅ BOKEN AV PAULA DANZIGER
- En uke før avgjørelsen kommer. - Ja.
Har de sagt hvordan du får vite det? Telefon? E-post?
I e-posten sa de at de ikke ville sende e-post, men at de heller
legger det ut på Helsekostkanalens plattform.
Så spennende.
- Jeg er så stolt av deg. - Oss. Jeg kunne ikke gjort det uten deg.
Uansett om vi vinner eller ikke,
er jeg glad vi fikk oppleve…
Du vet…
- Opplevelsen! - Ja.
Men du kan vinne. Ikke at det er viktig, men…
- Jo, men du har rett. - Vel.
Hvis vi vinner, får vi muligheter. Vi kan kjøpe et større hus.
- Jeg elsker huset. Jeg vil ikke flytte. - Skal vi flytte?
- Det kan vi ikke. - Ingen skal flytte.
Men, Sarah… Hva om jeg vinner og må filme
- i studioet i Los Angeles? - Vi kan besøke deg.
Amber.
Du… Det er faktisk morsomt.
- Takk. - Skål for det.
Kan vi se på noen hus?
- Den diskusjonen passer ikke nå. - Jeg bare snakket høyt til meg selv.
Ikke rart dere er så enige.
Det er fart på deg i dag. Bra.
- Hørt noe? - Ikke ennå.
- Sa de ikke noe om meg? -Å! Ja…
Nei.
Da får jeg fortsette som megler.
Om ikke kanalen vil ha meg med i et av de andre programmene.
Kan det skje?
- Nei. - Ja.
- Pam. - Max.
- Jeg har et spørsmål. - Ja?
Hva synes du om at vi ser etter et annet hus?
Kan du vise oss noe i området?
- Blir ikke med. - Nei.
Vi kan bare se på noen.
- Det passer kanskje bra å flytte nå. - Jeg er enig.
- Er dette et "virkelig"? - Nei.
Det er bare en "vil vurdere det".
Amber, hva om vi så et hus som hadde et svært soverom
som du vil elske… med eget bad…
…og egen dusj?
- Jeg liker badekaret, fordi det er her. - Nettopp.
- God morgen. - Hei.
- Egg? - Selvfølgelig.
Max og mamma vil flytte.
- Hva? - Nei. Vi snakker om alternativer.
Flytter dere, må dere finne to hus. Jeg må bo ved siden av.
- Jeg vil ha med treet vårt. - Jeg kan bo ved siden av.
Hvor skal du være frivillig? Mamma har fikset en jobb hos Frelsesarmeen.
- Er dette for ekstra poeng? - Ja, og for å ha det bra.
Du kan jobbe for meg. Kom på kontoret.
- Vi kan spise lunsj og shoppe. - Det er ikke poenget.
- Det ville føles bra å gjøre det. - Ja.
Hva med treningsstudioet? Hente vann og energibarer til kundene.
Vaske. Skrubbe ned utstyret og syklene og trappen og alle de andre tingene.
Og dere kan vaske og legge sammen håndklær.
Ikke kvalifisert.
Ikke se på meg. Jeg skal gå tur med hunder. Jeg ringte Hundepalasset.
De bruker frivillige. Jeg er redd for å ta med en…
- Eller alle hundene hjem. - Ja.
Det blir vanskelig.
Flink bisk.
Et ekorn.
Hva med omsorgsboligene til St. Thomas? Du kan jobbe der.
- Jeg vet ikke. - Det er nært.
- Jeg elsker det. Du blir en solstråle der. - Jeg vet ikke.
Du vil gjøre det bra uansett hva det er.
Takk. Du vil også gjøre det bra
- hos Frelsesarmeen. - Takk.
- Herr Dayton? - Ja.
Når får vi vite om… programmet ditt?
I neste uke, men vi kan sjekke.
De legger det ut på sosiale medier. Det er en sebra.
- Hvorfor har jeg den der? - Nei.
- Der. - Den? Ja, der.
Ingenting.
Ja.
- Hva? - Phil. Han…
Han kan ikke ha Amber i helgen. Han er dårlig.
Han var ikke helt seg selv sist. Han var litt sliten og sur.
Minnet meg om Max.
Så morsomt.
- Er det "plag Max-dagen"? - Liker det!
- Det er hver dag. - Hver dag!
OMSORGSBOLIGER
Kjære dagbok. Jeg er offisielt frivillig.
Jeg var ikke sikker på denne jobben. Jeg gruet meg faktisk.
Da jeg var yngre…
yngre enn nå, så var jeg litt redd sammen med gamle.
Det høres ikke så bra ut, men det føltes sånn.
Men det har gått bra.
Jeg rer opp senger, henter vann. Jeg leverer posten, pakker og blomster,
noe som er kult, for de blir så glade for blomstene.
Takk.
Noen er originale, som fru Hammerton.
Hun fikk plastblomster fra søsteren, men sier de må stå i vann.
Jeg setter dem ved vinduet, så du ser dem.
Jeg skal sørge for at de har nok vann.
Takk. Ja, sørg for at de får vann,
og at de får stå i solen i vinduet, takk.
Det er andre som ikke får noe.
ST. THOMAS OMSORGSBOLIGER
Blomster, bøker og godteri er bra,
men det gamle helst vil ha…
…er en som lytter.
Når man gjør det, er de interessante.
Som en levende og snakkende historiebok. Jeg lærer mye.
Jusen er hans.
Noe mykt og enkelt å tygge her. Har du gelé? Fantastisk!
Vet du noe om plater? Har du platespiller? De er store.
Omtrent så store. Laget av vinyl. De er virkelig bra.
Og så var det kassetter. Det var også 8-track-kassetter.
Ikke CD-er.
Hva er en CD?
- Det er noe nytt og moderne. - Jeg har ikke hørt om det.
Vel… Det vil du. Ok?
Jeg prøver å holde følge med alt sånt.
Jeg sier bare at CD-er blir det nye, store.
Greit. Hva har vi? Kort?
Mamma vil nok ikke flytte derfra. Hun elsker huset.
Det er bare Max som vil det.
- Jeg elsker det. - Jeg også.
Å, ja Du gjør drømmene til virkelighet
Å, å, å, å
Å, å
En kveld når vonde drømmer Plager deg
Og de roter med drømmeren
Da ler jeg rett i dens ansikt
Å, ja
Roper og hoier til jeg er ute Og du kan holde meg
For jeg er ikke som du fant meg
Jeg blir aldri som før
- Pappa? - Ja, vennen?
- Går det bra? - Ja. Hvordan det?
Du svetter.
Ja, det er ikke enkelt å kjøre med så dyrebare last.
Du var ikke i form forrige helg. Går det bra nå?
Ja, da. Jeg er bare sliten. Jobben er stressende.
Så… Når får Max høre om programmet?
Snart.
- Hva synes du om det? - Det er kult.
Vel… Jeg mener… Det er ok.
Det er ikke flott og kult som jobben din i Paris.
Jeg vet ikke det.
Du og Brandi hadde det fint i sminkevognen.
Ja, Brandi hadde det.
Max, vel… Samma det. Han er ikke så kul som deg.
Det er ok om du liker ham.
Men jeg gjør ikke det. Noen ganger gjør jeg det liksom, men ikke egentlig.
Det er greit. Det går helt fint.
Som for mamma, om jeg liker Cynnie?
Cynnie og jeg er bare venner.
Hva tenker du egentlig?
Hun er for innbilsk for deg. Ikke din type.
Ikke?
Hva er min type?
Mamma.
Det er sant.
Og kanskje… Kanskje dere kan bli gamle og grå sammen.
Vi vil alltid stå sammen som foreldre. Selv når vi er gamle.
Husk det.
Jeg er så stolt av deg. Du er frivillig, passer på gamle folk.
Det er godhet.
Takk.
07.29.
Jeg vil legge på musikk.
Hvor er de?
Kom igjen.
Håper det går bra.
Unnskyld?
Jeg hører noen som gråter.
Det går bra. Hun har mye å tenke på.
- Bare fortsett. - Ok.
Hei?
Kom inn.
Hei.
Går det bra?
Jeg synes synd på meg selv.
Det gjør jeg også.
Gjør du?
Ja. Antakelig for mye.
Jeg mistet mannen min.
Døde han?
Jeg mener… Så leit.
Så leit.
Jeg var heldig som hadde ham. Han var fantastisk.
- Jeg heter Amber. - Jeg er Cecile.
Hyggelig.
Dere pleide å gå ned Canterbury Street.
Det stemmer.
Det er gaten min. Jeg bor der.
Jeg så deg og…
- Richard. -…før skolen fra vinduet mitt.
Vi bodde i den gaten. Jeg og Richard.
Så flyttet min datter oss til Wisconsin for 20 år siden,
for å være nær henne.
Så hun kunne passe på oss.
Det er fint.
Men Richard trivdes ikke. Han ville dra hjem til Park Ridge.
Vi fikk en leilighet på Touhy Avenue
for å være nær 6124 Canterbury Street.
Hva? Det er adressen min.
- Nei! - Jo, det er det.
Dere så alltid opp på huset.
Fordi det er der vi har alle minnene våre.
- Hvordan er kjøkkenet mitt? - Hva?
Det er flott.
Det er flott. Vi elsker det.
Vil du se det?
Det skulle jeg så gjerne.
Men jeg kan ikke dra herfra uten min datters tillatelse.
Jeg kan ringe henne.
Unnskyld. I dag har vi utetid, fru Williams,
men det er best du tar deg en lur først.
Jeg vil ikke ut og er ikke interessert i å ta en lur. Jeg er ikke trøtt, takk.
Jeg lovte datteren din at du skulle sove før du går ut.
Situasjonen er snudd på hodet.
Du satte igjen trallen din midt i gangen, unge dame.
- Unnskyld. - Kan du flytte den?
Selvfølgelig. Hyggelig å treffe deg, fru Williams.
Kall meg Cecile.
Jeg kommer tilbake.
- Vi kan slutte nå. - Ja, vi har over 12 dusin.
Om de selger dem for 25 cent hver, vet du hvor mye de ville tjene?
- Hvor mye? - La meg se…
Tjuefem pluss… i mente…
Mye.
- Hvordan selger du hus? - Jeg runder av.
Håper skolen setter pris på det.
- Jeg er mer der enn her. - De gjør ikke det.
Mammaer som deg holder maskineriet i gang.
- Takk. - Bare hyggelig.
- Sikker på at du ikke vil se på hus? - Helt sikker!
- Amber har opplevd mye. - Du bør kanskje pusse opp.
- Og la Max… - Få bestemme? Ha en innvirkning?
Ja. Det er ingen dårlig idé.
Det er en dårlig idé, men rett avgjørelse.
Jeg hørte… Her er den. Max er på vei hit. Ok.
Helsekostkanalen utroper vinneren i kveld.
Det er så sprøtt.
- Så bra. Han vil vinne. Jeg vet det. - Han var så flink, ikke sant?
Det var han.
Og?
Du var flink.
- Var jeg? - Så flink.
- Du trengte ikke å si det. - Yoga i hæler.
- Hvem kunne forutsi det? - Ja.
- Jeg var god. - Veldig god.
- I mitt element. - Så bra.
Jeg vil bli berømt.
ST. THOMAS OMSORGSBOLIGER
- Hvilken genser? - Den grønne. Richards favoritt.
Brandi kommer snart.
Takk, sir! Jeg elsker bestemor så høyt!
- Hva slags aksent er det? - Hva mener du, tøysekopp?
"Oppfør deg naturlig"? Ikke spille.
Hva med solbrillene. Vi er inne.
- For ikke å vekke mistanke. - Ta dem av.
Alle dobbeltagenter har solbriller.
- Oi! - Vi gjør da ikke noe galt.
- Ikke? - Vi skal ha utetid.
- Du må ikke havne i trøbbel. - Hvor lenge varer utetiden?
- En time. - Er det nok?
Ja. Vi klarer det. Kom igjen.
- Kom igjen. - Her.
Ingen aksent.
Unnskyld.
Tekst: Tina Shortland