Тихенько. Ще кілька хвилин.
Оберіть волонтерську роботу
на тиждень чи, сподіваюся, значно довше.
Найголовніше – відчути хороший вплив
волонтерства на ваше сприйняття себе.
А тепер – ідіть.
Бажаю цікаво провести решту дня.
Зараз 07:30?
Точно за графіком.
Так.
Любий щоденнику,
якщо ця пара, яку я бачу щоранку, одружені –
я рада, що вони не розлучилися.
Їм до вподоби наш будинок.
Чи наше дерево.
Не знаю, на що саме вони дивляться,
але весь минулий місяць у будні
вони проходять тут о 07:30.
Він щось каже.
Вона усміхається, сміється.
І він завжди перевіряє, чи їй тепло.
Схоже, в них велика любов.
Ембер Браун
ЗА МОТИВАМИ КНИЖКИ «ЕМБЕР БРАУН» ПОЛИ ДЕНЗІНҐЕР
До рішення – тиждень.
Угу. Тиждень.
Тобі сказали, як повідомлять – по телефону чи імейлу?
Прислали імейл, що імейлів не писатимуть.
Схоже, вони запостять інфу
в якійсь із соцмереж «Мережі здорової їжі».
Це так захопливо.
Я дуже тобою пишаюся.
Нами.
Без тебе я б цього не зробив.
Послухай, байдуже, виграємо ми чи ні,
я радію, що ми відчули…
розумієш…
-це відчуття. -Ага.
Але, може, ти й переможеш.
Це, звісно, не має значення, але…
Тобто, має, але – твоя правда.
Якщо переможемо, зможемо собі більше дозволити.
Більший будинок…
Ти ж знаєш, я люблю цей. Не хочу переїжджати.
Ми переїжджаємо?
Нам не можна.
Ніхто не переїжджає.
Саро.
Що як я переможу і шоу треба буде знімати
-в Лос-Анджелесі? -Ми приїжджатимемо в гості.
Ембер!
Ти… Узагалі, вийшло смішно.
-Дякую. -Вип'ємо за це.
Але можна подивитися будинки?
Максе, зараз не час говорити про це.
Гаразд. Це були просто думки вголос.
Ви з одного тіста ліплені.
Ти просто фонтан жартів. Молодець.
Є новини?
Ще нема.
Навіть про мене нічого не сказали?
Так.
Ні.
Доведеться й далі продавати будинки.
Хіба що «Мережа здорової їжі» запропонує мені роль
в одному зі своїх теперішніх шоу.
Таке можливо?
-Ні. -Так.
-Пем. -Максе.
-У мене питання. -Що?
Як би ти відреагувала,
якби ми з Сарою та Ембер шукали новий будинок?
Показала б нам щось неподалік?
-Я не з вами. -І я – пас.
Та ну, давайте глянемо кілька.
Може, тепер добрий час для переїзду.
Згоден. На диво.
-Справді? Це вже вирішено? -Ні, не вирішено.
Ми лише розглядаємо такий варіант.
Ембер,
а що як ми знайдемо будинок з величезною кімнатою
тобі до смаку…
й окремою ванною для тебе…
і душовою кабіною?
Мені подобається моя ванна, бо вона в цьому будинку.
Саме так.
Доброго ранку.
Привіт.
Яйця?
Саме так.
Макс із мамою хочуть переїхати.
-Що? -Неправда.
Ми лише обговорюємо варіанти.
Тоді вам доведеться знайти ще один будинок поряд.
Хочу бути сусідкою.
А я хочу перевезти наше дерево.
Тоді і я житиму по сусідству.
Ембер, як тобі така ідея волонтерства?
Мама влаштувала мене волонтеркою в «Армію спасіння».
Для чого? Бали заробляєте?
Так. І хочемо пишатися собою.
Можеш піти волонтеркою до мене.
У офіс.
Я тобі платитиму. Обіди й шопінг разом.
Але в них інша мета.
Я б собою пишалася.
І я теж.
У спортзал треба волонтерів.
Подавати клієнтам воду, енергетичні батончики.
Прибирати, відчищати степпери й велотренажери,
еліптичні тренажери й усякі інші штуки.
А у вільний час можете прати й складати рушники.
Я такому не навчена.
Не дивись на мене. Я гулятиму з собаками.
Уже зв'язалася з «Домом порятунку тварин».
Там теж є волонтери.
Певно, захочу забрати одного…
-чи всіх собак додому. -Ага.
Нелегко тобі буде.
Собачки, хороші.
Білка.
Ембер, піди в «Пансіонат для літніх людей Св. Фоми».
Поволонтериш там.
-Не знаю, мамо. -Він тут поряд.
Прекрасна ідея. Будеш там промінчиком світла.
Не знаю.
Я знаю. Ти чудово впораєшся з усякою роботою.
Дякую, Бренді. А ти чудово впораєшся
-з роботою в «Армії Спасіння». -Дякую.
-Містере Дейтон. -Що, Бренді?
Коли стане відомо про наше…
тобто, ваше шоу?
Наступного тижня. Але – перевіримо.
Вони запостять про це в усіх соцмережах.
Це фото зебри.
-Не знаю, чому воно в мене. -Ні…
-Ось. -Тут? Ось.
Ні, ще нічого.
Так.
-Що? -Філ. Він…
Каже, що не візьме Ембер на вихідні. Захворів.
Я помітила. На зйомках він був якийсь дивний.
Такий стомлений і кислий.
Майже як Макс.
Прекрасно.
-Сьогодні дражнимо Макса? -Із задоволенням!
-Ми щодня тебе дражнимо. -Саме так!
«ПАНСІОНАТ ДЛЯ ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ СВ. ФОМИ»
Любий щоденнику, я стала волонтеркою.
Чесно кажучи, я не знала, чи хочу цього.
Навіть трохи боялася.
Коли мені було менше років…
менше ніж тепер, хоч я ще юна,
я трохи боялася старих людей.
Може, негарно так казати.
Але так уже я почувалася.
Та тепер мені тут непогано.
Я застеляю ліжка, приношу холодну воду.
Розношу по палатах листи, посилки та квіти.
І це круто, бо люди дуже щасливі, коли отримують квіти.
Дякую.
Тут є дивні персонажі. Як місіс Геммертон.
Отримала штучні квіти від сестри з Флориди
й просить, щоб я тримала їх у воді.
Поставлю їх біля вікна,
щоб ви краще бачили.
Через кілька днів перевірю, чи достатньо води.
Дякую. Так, прошу, стеж, щоб води було достатньо,
і хай стоять біля вікна на сонці.
А є такі, хто нічого не отримує.
Я зрозуміла, що квіти, книжки й цукерки – це приємно,
але найбільше літнім людям потрібно,
щоб їх вислухали.
І якщо їх слухати, вони розповідають дуже цікаві речі.
Вони наче ходячі книжки з історії.
Я багато чого дізнаюся.
Йому сік.
А цьому товаришу – щось, що легко жувати.
Желе. У тебе є желе? Чудово.
Знаєш щось про платівки?
У тебе був програвач платівок? Вони великі.
Отакого діаметру. Повністю з вінілу.
Вони класні.
А ще були бобіни. Stereo 8.
А ще – касети.
Компакт-дисків не було.
А що таке компакт-диск?
Це така новомодна штучка.
Мабуть. Бо я про них не чула.
Ну…
Ще почуєш.
Я намагаюся бути в курсі всіх новинок.
Кажу тобі: компакт-диск – це щось. Тобі сподобається.
Так. Що тут у нас?
Граємо?
Як це твоя мама хоче переїхати?
-Вона любить цей будинок. -Ага.
Думаю, це лише Максове бажання.
-Я теж люблю той будинок. -І я.
О, так Ти втілюєш мої мрії
У-у, у-у
Коли кошмари Змушують кричати
І заважають спати
Я сміятимуся їм в обличчя
О, так
Буду боротися з ними І щільніше притиснуся до тебе
Бо я вже не такий, як був колись
І вже ніколи не буду таким
-Тату. -Що, доню?
Як ти почуваєшся?
Добре. А що?
Ти спітнів.
Ну…
Нелегко вести машину з таким цінним вантажем.
Тобі було недобре в минулі вихідні.
Тепер ти в нормі?
Так. Просто стомився.
Стрес на роботі.
То…
коли Макс знатиме про шоу?
От-от.
І що ти про все це думаєш?
Це круто.
Ну,
тобто, нормально.
Не так фантастично круто, як твоя робота в Парижі.
Не знаю.
Вам з Бренді, схоже, сподобався грим у трейлері.
Бренді сподобався.
Макс, ну… Та байдуже.
Він не такий крутий, як ти.
Нічого, якщо він тобі подобається.
Не подобається.
Ну, іноді трохи подобається. Але не дуже.
Якщо подобається –
нічого страшного.
Це щоб мама була не проти, якби мені сподобалася Сінні?
Ми з Сінні просто дружимо.
Що ти про неї думаєш?
Вона занадто нудна. Не твій тип.
Та невже?
А хто мій тип?
Мама.
Це правда.
І, може,
хтозна,
ви все ж таки разом посивієте.
Ми завжди будемо разом як твої батьки.
Навіть коли посивіємо.
Не забувай цього.
Я дуже пишаюся тобою.
Ти волонтерка, дбаєш про літніх людей.
Це добрий вчинок.
Дякую.
І я тобі дякую.
07:29.
Подивлюся на них під музику.
Де ж вони?
Ну…
Надіюсь, у вас усе добре.
Вибачте…
Здається, хтось плаче.
З нею все буде добре. Просто багато змін.
-Продовжуй свій обхід. -Добре.
Агов.
Заходьте.
Вітаю.
Що з вами?
Просто жалію себе.
Я таке теж роблю.
Справді?
О, так.
Мабуть, аж забагато.
Я втратила чоловіка.
Він помер?
Тобто…
Мені жаль.
Дуже жаль.
Я щаслива, що він був у моєму житті.
То був найпрекрасніший чоловік.
Мене звати Ембер.
Я Сесіл.
Дуже приємно.
Ви з чоловіком гуляли по Кентербері-стріт.
Так. Гуляли.
Я там живу. На Кентербері-стріт.
Я бачила вас з…
Річардом.
…з вікна рано-вранці.
Ми колись жили на тій вулиці.
Ми з Річардом.
Потім дочка перевезла нас у Вісконсин,
років 20 тому,
щоб ми були ближче до неї.
Щоб приглядати за нами.
Яка молодець.
Але Річарду це геть не подобалося.
Він хотів повернутися додому в Парк-Рідж.
Тому ми купили будинок на Тоуї-авеню,
щоб бути ближче до Кентербері-стріт 6124.
Що?
Це ж моя адреса.
Не може бути!
Так. Моя.
Ви завжди дивилися на наш будинок.
Бо з ним пов'язані наші найпрекрасніші спогади.
Як моя кухня?
Що?
Вона чудова.
Чудова.
Ми її любимо.
Хочете її побачити?
З радістю!
Але я не можу звідси піти без дозволу доньки.
Я можу їй подзвонити.
Вибачте.
Місіс Вільямс, сьогодні запланована прогулянка.
Але буде добре, якщо перед нею ви поспите.
Час денного сну.
Я не збираюся на прогулянку
й не хочу спати.
Я не стомилася. Але дякую.
Я обіцяла вашій доньці, що ви
поспите перед прогулянкою.
Тепер донька мені як мама.
Дівчино, ви залишили возик з речами посеред коридору.
Ой, пробачте.
Переставте його.
Авжеж.
Рада знайомству, місіс Вільямс.
Зви мене Сесіл.
Я повернуся, Сесіл.
Мабуть, досить.
Тут більше дюжини дюжин.
Якби на ярмарку це печиво продати хоч по 25 центів штука,
знаєш, скільки заробили б?
-Скільки? -Зараз порахую.
Двадцять п'ять плюс, один…
Багато.
Як ти продаєш житло?
Просто все округлюю.
Сподіваюсь, у школі це цінують.
Бо я там буваю більше, ніж тут.
Не цінують.
Але такі мами тримають на плечах світ.
-Дякую. -Прошу.
Ти точно не хочеш подивитися будинки?
Точно не хочу!
Забагато змін для Ембер.
Може, хоч про ремонт подумаєш?
Ну, щоб Макс…
Приймав рішення?
Доклав руку.
Твоя правда. Це непогана ідея.
Ні, ідея, мабуть, погана. Але так буде правильно.
Наче чула… Ось він.
Макс уже їде сюди. Добре.
Сьогодні «Мережа здорової їжі» назве переможця.
Так. Здуріти можна.
Чудово. Він точно переможе. Я знаю.
Він був класний, скажи?
Так.
І-і?
Ти теж була класна.
-Справді? -Надзвичайна.
Ти не мусила цього казати.
Домашня йога на каблуках.
-Хто б подумав? -Скажи?
-Я чудово виступила. -Чудово.
-Це моя стихія. -Чудово.
Я стану знаменитою.
«ПАНСІОНАТ ДЛЯ ЛІТНІХ ЛЮДЕЙ СВ. ФОМИ»
Який светр хочете надіти?
Зелений. Його любив Річард.
Бренді ось-ось прийде.
Красно дякую, пане. Я дуже люблю свою бабусю.
Навіщо акцент?
Про що ти, дурненька?
Я казала, поводься, як у житті, а не на сцені.
А навіщо окуляри? Ми ж у приміщенні.
Не хотіла викликати підозру.
То зніми їх.
Усі подвійні агенти носять окуляри.
-О, боже. -Дівчата, ми не робимо нічого поганого.
-Не робимо? -Ми йдемо надвір гуляти.
Не хочу, щоб у вас були проблеми.
Скільки триватиме прогулянка?
Годину.
Гадаєш, устигнемо?
Так! Будь ласка. Устигнемо. Ходімо.
-Ну. -Прошу пані.
Без акценту!
Вибач.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко